Znam šta mislite.
Mislite da sam se izgubila,
i da će me neko svakog trenutka povući sa bine
i sprovesti me lagano nazad do mog mesta.
(Aplauz)
To mi se stalno dešava u Dubaiju.
"Draga, ovde ste na odmoru?"
(Smeh)
"Došli ste u posetu deci?
Koliko ostajete?"
Pa, u stvari se nadam da ću ostati bar još neko vreme.
Živim i radim u Zalivu
preko 30 godina.
(Aplauz)
I za to vreme, viđala sam mnogo promena.
Ta statistika je prilično šokantna.
I želim da vam danas govorim
o gubitku jezika
i globalizaciji engleskog jezika.
Hoću da vam govorim o svojoj prijateljici
koja je predavala engleski odraslima u Abu Dabiju.
I jednog lepog dana,
odlučila je da ih odvede u vrt
da ih uči rečima iz prirode.
Ali je na kraju ona završila učeći
arapske reči za lokalne biljke,
kao i njihovu upotrebu -
medicinsku, kozmetičku,
kuvarsku, biljnu.
Kako su svi ti studenti stekli to znanje?
Naravno, od njihovih baka i deka
pa čak i pradeda i prababa.
Nije neophodno da vam kažem koliko je važno
imati mogućnost komunikacije
kroz generacije.
Ali nažalost, danas,
jezici umiru
po nečuvenoj stopi.
Svakih 14 dana umre jedan jezik.
E sada, u isto vreme,
engleski je neosporno globalni jezik.
Ima li tu neke povezanosti?
Pa ne znam.
Ali znam da sam videla mnogo promena.
Prvi put kad sam došla u Zaliv, došla sam u Kuvajt,
u trenutku kada je još bilo teškoća u komunikaciji.
U stvari, ne tako davno.
Ovo je prerano.
Ali ipak,
Britiš Kaunsil me je regrutovao
zajedno sa oko 25 drugih učitelja.
I mi smo bili prvi ne-Muslimani
koji su predavali u državnim školama u Kuvajtu.
Dovedeni smo da predajemo engleski
jer je vlada želela da modernizuje zemlju
i osnaži građane kroz obrazovanje.
I naravno, Britanija je dobila
nešto od tog divnog naftnog bogatstva.
Okej.
Ovo je velika promena koju sam videla -
kako se učenje engleskog
od obostrano korisne prakse pretovrilo
u masovni međunarodni biznis, koji danas viđamo.
Više nije samo strani jezik u školskom programu.
I više nije isključivo vlasništvo
majke Engleske.
Postao je trend
u svakoj naciji na Zemlji koja govori engleski.
I zašto da ne?
Naposletku, najbolje obrazovanje -
prema najnovijoj rang listi Svetskog univerziteta -
može se naći na univerzitetima
u Engleskoj i Americi.
Dakle, prirodno je da svi žele englesko obrazovanje.
Ali ako vam to nije maternji jezik,
morate da prođete test.
E sad, da li je ispravno
odbiti studenta samo
na osnovu jezičkih sposobnosti?
Možda imate kompjuterskog naučnika
koji je genije.
Da li je njemu potreban isti jezik kao i advokatu, na primer?
Pa, mislim da ne.
Mi profesori engleskog ih stalno odbacujemo.
Postavimo znak stop,
i zaustavimo ih na njihovom putu.
Više ne mogu da prate svoj san,
dok ne prođu engleski.
Hajde da to postavim ovako,
da upoznam jednojezičnog holandskog govornika
koji ima lek za rak,
da li bih ga sprečila da uđe na britanski univerzitet?
Mislim da ne.
Ali zapravo, to je upravo ono što činimo.
Profesori engleskog su čuvari na kapiji.
I prvo morate nas da zadovoljite
svojim dovoljno dobrim engleskim.
Može biti opasno dati
preveliku moć
uskom delu društva.
Možda bi granice bile suviše univerzalne.
Okej.
"Ali", čujem vas kako kažete,
"šta sa istraživanjima?
Sve je na engleksom."
Knjige su na engleskom,
časopisi se pišu na engleskom,
ali to je proročanstvo koje se samo ispunjava.
Ono hrani zahteve engleskog.
I tako to ide.
Pitam vas, šta se desilo prevođenju?
Ako se prisetite islamskog zlatnog doba,
tada su rađeni mnogi prevodi.
Prevodilo se sa latinskog i grčkog
na arapski, persijski,
pa se onda prevodilo
na germanske jezike Evrope
i onda romanske jezike.
I tako je sunce sinulo na mračno doba Evrope.
Nemojte me pogrešno shvatiti;
nisam ja protiv učenja engleskog,
svi vi profesori engleskog.
Volim to što imamo globalni jezik.
Danas nam je potreban više nego ikada.
Ali sam protiv toga da se on koristi
kao barijera.
Da li zaista želimo da završimo sa 600 jezika,
a da glavni bude engleski ili kineski?
Treba nam više od toga. Gde povlačimo crtu?
Ovaj sistem
izjednačava inteligenciju
sa znanjem engleskog
što je vrlo proizvoljno.
(Aplauz)
I želim da vas podsetim
da giganti na čijim ramenima
stoje današnji intelektualci
nisu imali engleski,
nisu morali da polože test iz engleskog.
Na primer, Ajnštajn.
Inače, smatrali su da mu je potrebna specijalna škola
jer činjenica je da je bio disleksičar.
Ali srećom po svet,
nije morao da položi test engleskog.
TOEFL, američki test engleskog,
je počeo da se koristi
tek 1964.
Sada je on eksplodirao.
Postoje gomile i gomile testova engleskog.
I milioni i milioni učenika
svake godine polažu te testove.
E sad možete pomisliti, vi i ja,
da kotizacije nisu loše, da su okej,
ali one su prevelike
za milione mnogih siromašnih ljudi.
I u samom startu ih mi odbijamo.
(Aplauz)
Sećam se naslova koji sam nedavno videla:
"Obrazovanje: Veliki delilac."
Sada shvatam,
razumem zašto bi se ljudi usmerili na engleski.
Žele da svojoj deci pruže najbolju moguću priliku u životu.
A da bi to mogli, potrebno im je zapadnjačko obrazovanje.
Jer, naravno, najbolji poslovi
idu ljudima koji dolaze sa univerziteta sa zapada,
kako sam ranije navela.
To je kružna stvar.
Okej.
Dozvolite da vam ispričam priču o dva naučnika,
dva engleska naučnika.
Radili su eksperiment
u vezi sa genetikom
i prednjim i zadnjim udovima životinja.
Ali nisu mogli da dođu do željenih rezultata.
Stvarno nisu znali šta da rade,
sve dok se nije pojavio nemački naučnik
koji je shvatio da su koristili dve reči
za prednje i zadnje udove,
dok genetika zapravo ne pravi razliku
kao ni nemački.
Dakle bingo,
rešen problem.
Ako ne možete da mislite misao,
zaglavili ste se.
Ali ako neki drugi jezik može to da čini,
onda, saradnjom,
možemo postići i naučiti mnogo više.
Moja ćerka
je došla u Englesku iz Kuvajta.
Studirala je nauku i matematiku na arapskom.
Arapska viša škola.
Morala je da to prevede na engleski u gimnaziji.
I bila je najbolja u odeljenju
u tim predmetima.
To nam govori
da, kada učenici dođu kod nas iz drugih zemalja,
moguće je da im ne odajemo priznanje
za ono što već znaju,
a znaju to na svom jeziku.
Kada jezik umre,
ne znamo šta sa njim gubimo.
Ovo je - ne znam da li ste to videli nedavno na CNN-u -
dali su Heroes Award
mladom kenijskom čobanu
koji nije mogao noću da uči u svom selu,
poput ostale dece iz sela,
jer se kerozinska lampa,
dimila i oštetila njegove oči.
I svakako, nikada nije bilo dovoljno kerozina,
jer šta možete da kupite sa dolarom na dan?
Tako je napravio
solarnu lampu koja ništa ne košta.
I sada deca u njegovom selu
dobijaju iste ocene u školi
kao i deca čije kuće imaju struju.
(Aplauz)
Kada je primio svoju nagradu,
izgovorio je ove divne reči:
"Deca mogu Afriku da vode od onoga što je ona danas,
mračni kontinent,
do svetlog kontinenta."
Jednostavna ideja,
koja može da ima dalekosežan uticaj.
Ljudi koji nemaju svetlosti,
bilo fizičke ili metaforičke,
ne mogu proći naše testove,
i nikada ne možemo znati šta oni znaju.
Hajde da ne držimo ni sebe ni njih
u mraku.
Hajde da slavimo različitost.
Negujte svoj jezik.
Koristite ga da širite sjajne ideje.
(Aplauz)
Mnogo vam hvala.
(Aplauz)