אנו חיים בחברה פוסט-מסודרת.
לכולם, כולל אותי, יש סיפור על ביטול הבלגן בבית:
לאסוף את כל הרכוש ולהניחו באמצע הרצפה,
להחליט מה ממנו מביא שמחה,
ואז להיפרד לשלום מאיזו מערכת כלי מטבח
לטובת חיים שלווים ומאושרים יותר.
אבל מה אם יכולנו לאסוף את כל יתר הדברים -
מטלות, אירועים, התחייבויות, מערכות-יחסים -
ולעזוב אותם בפינת האשפה ללא שום חרטה?
ובכך,
להיות חופשיים למקד את זמננו, מרצנו וכספנו
על מה שבאמת משמח אותנו?
ובכן, אני גיליתי איך לעשות את זה.
זה מעולה, ואני מכנה את זה
"המהפך הקסום של לא לשים זין."
(מחיאות כפיים ותרועות)
אני מקווה שתסלחו לי על הגסויות כי יש לי עוד.
לפני שאוכל ללמד אתכם איך להפסיק לשים זין,
עלינו לדון במה זה אומר לשים זין מלכתחילה.
"לשים זין", זה אומר שאכפת לכם, נכון?
אז כשאני אומרת, "אני לא שמה זין על 'משחקי הכס',"
כוונתי היא, "לא אכפת לי מ'משחקי הכס'."
(צחוק)
עכשיו בואו נרחיב קצת את הרעיון הזה.
בואו נגדיר את ה"זין" שלכם מבחינת הזמן, האנרגיה והכסף שלכם.
(צחוק)
אם לא אכפת לכם ממשהו, עליכם להפסיק להקצות לו זין.
לי לא אכפת מ"משחקי הכס", אז אני לא מבזבזת זמן בצפיה בזה;
אני לא מבזבזת אנרגיה במחשבה על מה שיקרה בעונה הבאה;
ואני לא מבזבזת כסף על ספרים, מזכרות וכל מה שקשור ל"ווסטרוז".
"משחקי הכס" לא מקבלים ממני שום זין.
(צחוק)
הגיוני?
אם תקבלו החלטות מחושבות כאלה,
יהיו לכם יותר זמן, מרץ וכסף
שתוכלו להקדיש לדברים שבאמת חשובים לכם.
אני קוראת לזה: "הכנת תקציב שימת-זין."
(צחוק)
מיד אחזור לעניין תקציב שימת הזין, אבל תחילה, אני רוצה לספר לכם
איך קרה לי המהפך הקסום של לא לשים זין.
לפני שנתיים וחצי,
הייתי עורכת בכירה בהוצאה לאור ניו-יורקית גדולה.
היו מאחורי 15 שנה של טיפוס בציפורניים במעלה הסולם התאגידי,
היתה לי רשימה מסודרת של סופרי רבי-מכר,
וכל מה שחשבתי שרציתי מהקריירה שלי התגשם.
אבל הייתי מאד מאד אומללה.
אומללות מהסוג שמקשה מאד על היציאה מהמיטה בבוקר;
אומללות מהסוג שמקשה מאד
לנסוע לעבודה 45 דקות ברכבת התחתית של ניו-יורק;
ולבלות 8-10 שעות ליד שולחן הכתיבה לפני שקמים,
הולכים הביתה ועושים הכל מחדש.
אז התפטרתי.
וגם ההחלטה הזאת היתה קשה מאד.
הרבה יין אדום והרבה דמעות.
אבל מה שבא אחר-כך היה לא פחות מאשר מהפך.
מהרגע ששלפתי את עצמי מהתרבות ומסגנון החיים
של משרה שגרמה לי אומללות כה רבה,
הייתי חופשיה למקד את זמני ומרצי במה שיגרום לי אושר -
כולל עבודה, אבל בצורה אחרת -
ובסופו של דבר - במעבר מברוקלין לחיים באי טרופי.
הפסקתי לשים זין על עבודה בשביל תאגיד, ללבוש מכנסיים
ולנסוע לעבודה בנסיעות הארוכות האלה ברכבת התחתית.
עברתי לשים זין על עבודה בשביל עצמי, ללבוש ביקיני,
ולצאת לטיולים ארוכים על החוף.
אני אומרת לכם - מהפך.
(צחוק)
אבל אף לא אחד מהשינויים האלה קרו כי סידרתי את הדירה.
הם קרו כי סידרתי את הראש.
אנסה להסביר.
דמו את המוח שלכם למחסן
שמכיל את כל הדברים שמשמחים אתכם,
אבל גם את כל הדברים שמעצבנים אתכם.
הפוטנציאל לחיי אושר נמצא שם,
אבל עליכם לסלק את המעצבן כדי לפנות מקום למשמח.
זהו סידור-בלגן מנטלי, וזה קסם.
עשתי את זה במקרה, כשהתפטרתי, אבל זה היה כה מדהים
שפיתחתי למענכם שיטה כדי לעשות את זה במכוון.
אני קוראת לה: שיטת "לא מצטערת."
יש לה שני שלבים.
שלב 1: להחליט על מה לא שמים זין.
שלב 2: לא לשים זין על הדברים האלה.
(צחוק)
פשוט, נכון?
אבל אני יודעת מה אתם חושבים:
זה נשמע כמו מתכון להפוך לשמוקים.
(צחוק)
אין בעיה. אומרים לי את זה הרבה.
אבל כאן נכנס החלק של ה"לא מצטערת".
כי השיטה שלי היא לא לשים זין בעזרת כנות ונימוס.
ואז לא מרגישים אשמה.
אתם מתנהגים יפה ואין לכם על מה להתנצל.
אתם לא מצטערים, פשוטו כמשמעו.
אתם גם לא יוצאים שמוקים.
אז איך שיטת ה"לא מצטערת" יכולה להועיל לכם?
נניח שאתם מתים על "משחקי הכס",
והוזמנתם לארוחה חגיגית בשבת בערב
בשעה שמתנגשת עם התכנית האהובה עליכם.
לא נעים לכם לדחות את ההזמנה,
אבל אתם מתים על "משחקי הכס",
ולא מתאים לכם להקליט את זה ולצפות אחר-כך בגלל... ספוילרים.
יש לכם כמות מוגבלת של זמן, מרץ וכסף להוציא על שבת בערב.
אי לכך עליכם לבדוק את תקציב שימת הזין שלכם.
(צחוק)
קבלו החלטה איזו פעילות משמחת אתכם יותר
ותקצו מתקציב שימת הזין מימון בהתאם.
(צחוק)
אני מבטיחה לכם,
שאם תענו בזמן,
"לא, תודה. לא אוכל להגיע לארוחה החגיגית,"
לא עשיתם שום דבר רע.
הייתם כנים, הייתם מנומסים, ואינכם צריכים להצטער על כך.
וזה רק קצה קרחון שימת הזין.
(צחוק)
אתם יכולים ליישם את שיטת "לא מצטערת" לכל דבר:
מטלות, אירועים, התחייבויות ואפילו אנשים.
התחילו בהכנת רשימה של כל הבלגן שיש במחסן המנטלי שלכם;
כל האילוצים מבחינת זמנכם, מרצכם וכספכם;
כל סוגי הזין שאתם מתבקשים לשים.
כדי שאוכל לנהל את זה, אני מחלקת הכל לקטגוריות.
למשל, עבודה היא קטגוריה אחת,
כשחמש שימות-זין ברשימה הן למשל ישיבות חובה, שיחות-ועידה,
מירוץ הצדקה של חבריכם לעבודה,
מסיבת פרידה לעובד שאתם בכלל לא סובלים,
ועצם העבודה שלכם.
(צחוק)
אחרי שרשמתם הכל, תפעילו את שיטת "לא מצטער".
שלב 1: תחליטו מה מעצבן אתכם.
כל מיני דברים לא חיוניים שלא אכפת לכם מהם.
שלב 2: הפסיקו לשים זין מבחינת זמן, אנרגיה וכסף
על הדברים האלה.
כעת מחקו אותם מהרשימה בטוש שחור ועבה.
זו הרגשה טובה, לכו על זה.
(צחוק)
אני אומרת שנכון, אולי תצטרכו לקום כל יום לעבודה,
ולהשתתף בישיבות שנוכחותכם בהן נדרשת.
אבל אינכם חייבים להשתתף במסיבת פרידה
של חבר-לעבודה שאינכם מחבבים.
ומה אם אתם עדיין מתקשים לא לשים זין?
אני ממליצה על תרגיל דמיון מודרך.
דמיינו איך תרגישו כשתיכנסו למסיבה ההיא:
מעוצבנים או מלאי שמחה?
(צחוק)
היה יום ארוך, הרגליים שלכם כואבות,
אתם לא אוהבים לבלות עם שאר העובדים במשרד,
שלא לדבר על בילוי באיזה בר מחורבן.
(צחוק)
אתם לא ממש אוהבים מגשי בירה לייט חמה.
אז מה תעשו?
תגידו שלא תגיעו, כמובן.
למה שתבזבזו את כספי שימת הזין שלכם או את כספכם האמיתי על המסיבה הזאת?
אומר לכם למה.
אתם עושים את זה כי אתם מרגישים חובה ואשמה.
אתם מונעים מעצמכם מענה "לא" טוב ומוצדק
לפני שאתם בכלל מנסים את זה.
רוב האנשים לא חושבים על זה עד הסוף.
הם מיד אומרים "כן" לדברים כאלה,
ואחר כך מבזבזים זמן, אנרגיה וכסף
בבילוי ערב מעצבן ולא מהנה.
אתם אפילו מבזבזים עוד זמן ואנרגיה בחששות מהמסיבה שבוע מראש.
ועוד יותר, בנסיון להמציא תירוצים להתחמק מהתחייבותכם.
ואח"כ בדאגה שאתם נראים כשמוקים על שברחתם ברגע האחרון.
ובכנות?
אם אתם באמת בורחים ברגע האחרון,
כשבכלל לא התכוונתם להגיע,
אתם באמת שמוקים.
ומגיע לכם להרגיש רע בגלל זה.
(צחוק)
במקום זה, עצרו רגע,
דמיינו,
ואימרו בזמן ובנימוס, "לא, תודה. לא אוכל לבוא."
ככה אתם מפסיקים לבזבז זמן שאין לכם,
עם אנשים שאינכם אוהבים,
בעשיית דברים שאינכם רוצים לעשות.
תהיו פחות עסוקים, פחות טרודים. פחות מעוצבנים.
יהיו לכם הרבה יותר זמן, מרץ וכסף,
ותתהו איך לא הפסקתם ללכת לבריתות כבר לפני 10 שנים.
(צחוק)
אבל תבינו,
אינכם חייבים להתפטר מהעבודה ולברוח לאיזה אי טרופי, כמוני.
אתם יכולים לחולל שינוי עצום, משחרר ומשמעותי
בעצם הפינוי של המחסן המנטלי שלכם, הכנת תקציב שימת-זין,
והקפדה עליו.
אתם לא מוכרחים לארגן מכירת חיסול.
אלא רק לומר את המלים, "לא, תודה."
"אין לי זמן."
"אין לי כסף לזה."
אתם יכולים אפילו לומר, "אני לא רוצה."
העולם לא ייחרב.
כך תתנהגו בכנות ובנימוס,
בלי ששמתם זין ובלי "מצטערים".
המהפך הקסום ממתין לכם ממש כאן.
למען הכנות, ארגון הבלגן בבית לוקח שבוע בלבד.
ונשמר בערך שבועיים.
אבל ארגון-בלגן מנטלי?
ללמוד לומר "לא", להציב גבולות, ולשים פחות זין, אבל זין ראוי?
זה נמשך לנצח.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים ותרועות)