Ihtiologia,
studiul peştilor.
Pare o lume mare, plictisitoare,
dar de fapt e chiar captivantă,
pentru că ihtiologia este singura „ologie”
cu „YOLO” în denumire.
(Râsete)
Acum, copiii populari din public,
voi deja ştiţi, YOLO e acronimul pentru „You Only Live Once”
şi pentru că avem o sigură viaţă,
eu o voi petrece făcând ce am visat mereu să fac:
să văd minunile ascunse ale lumii şi să descopăr specii noi.
Şi asta am ocazia să fac.
În ultimii ani, m-am concentrat pe peşteri pentru a descoperi noi specii.
Şi se pare că sunt multe specii noi de peşti de peşteră acolo.
Trebuie doar să ştii unde să cauți
şi poate să fii mai degrabă subţirel.
(Râsete)
Acum, peştii de peşteră îmi spun multe despre biologie şi geologie.
Îmi pot spune cum masele de scoarţă terestră s-au schimbat şi deplasat,
fiind prinși în aceste mici peşteri,
şi îmi pot spune despre evoluţia văzului, prin faptul că sunt orbi.
Peştii au ochi care în principal sunt la fel ca ai noştri.
Toate vertebratele au, şi de fiecare dată când o specie de peşti începe adaptarea
la acest mediu întunecat, rece, de peşteră,
după multe, multe generaţii, ei îşi pierd ochii şi văzul
până când devin un peşte de peşteră fără ochi, ca acesta de aici.
Fiecare specie de peşti de peşteră a evoluat într-un mod puţin diferit,
şi fiecare are o poveste geologică şi biologică unică de spus,
şi de aceea este atât de captivant când descoperim specii noi.
Aceasta este o nouă specie pe care am descris-o, din sudul Indianei.
Am numit-o Amblyopsis hoosieri, peştele de peşteră Hoosier.
(Râsete)
Rudele cele mai apropiate sunt peştii de peşteră din Kentucky,
în sistemul Peşterii Mamut.
Şi au început să se diferenţieze când râul Ohio i-a separat
cu milioane de ani în urmă.
Şi în acest timp ei au dezvoltat aceste diferenţe subtile
în arhitectura genetică care stă la baza orbirii lor.
Există o genă numită rodopsină care este foarte importantă pentru văz.
Noi o avem, şi aceste specii o au şi ele,
doar că o specie a pierdut toate funcţiile genei respective,
iar cealaltă le păstrează.
Aşa că asta stabileşte acest frumos experiment natural
în care putem observa genele de la baza capacităţii de a vedea,
şi rădăcinile modului prin care putem vedea.
Dar genele acestor peşti de peşteră
ne mai pot spune despre timpul geologic preistoric,
poate la fel de mult ca această specie de aici.
Aceasta e o nouă specie din Madagascar pe care am descris-o
și pe care am numit-o Typhleotris mararybe.
Înseamnă „marea boală” în malgaşă, de la cât de tare ne-am îmbolnăvit
încercând să găsim aceste specimene.
Credeţi sau nu,
înotatul în aceste doline pline de chestii moarte
şi peşteri pline cu excremente de liliac
nu e cel mai elegant lucru pe care-l poţi face în viaţă,
dar YOLO.
(Râsete)
Iubesc această specie, în ciuda faptului că a încercat să ne ucidă
şi asta pentru că, pentru această specie din Madagascar,
rudele cele mai apropiate sunt la o distanţă de 6000 de km,
în Australia.
Nu există nicio posibilitate ca un peşte de apă dulce, de 7 cm
să poată traversa Oceanul Indian,
aşa că am descoperit, comparând ADN-ul acestor specii,
că ele au fost separate mai mult de 100 de milioane de ani,
sau la momentul în care continentele sudice au fost pentru ultima oară lipite.
Așadar, aceste specii nu s-au deplasat deloc.
Continentele le-au mutat.
Aşa că ne-au oferit, prin ADN-ul lor,
acest model precis şi metoda de măsurare
a datării şi secvenţierii acestor evenimente geologice antice.
Specia de aici este atât de nouă
încât nici nu am voie să vă spun cum se numeşte,
dar vă pot spune că e o nouă specie din Mexic
şi că probabil este deja dispărută.
Probabil a dispărut pentru că singurul sistem de peşteri unde a existat
a fost distrus când s-a construit un baraj în apropiere.
Din nefericire pentru peştii de peşteră,
habitatul lor freatic
e și principală noastră sursă de apă potabilă.
Încă nu cunoaştem rudele cele mai apropiate ale acestei specii.
Nu pare să mai existe ceva în Mexic,
aşa că poate e ceva în Cuba,
sau Florida, sau India.
Dar oricare ar fi varianta, ne-ar putea spune ceva nou despre geologia
Caraibelor, sau biologia unei mai bune diagnosticări
a anumitor tipuri de orbire.
Dar eu sper că vom descoperi această specie înainte să dispară şi ea.
Şi îmi voi petrece întreaga-mi viaţă
ca ihtiolog ce încearcă să descopere şi să salveze
aceşti mici peşti de peşteră orbi
care ne pot spune atât de multe despre geologia planetei
şi biologia modului în care vedem.
Mulţumesc.
(Aplauze)