E ultima luptă, o să-l prind de data asta!
Încarc laserul, bum!
Să bată tobele!
L-am prins, o captură pe cinste.
Hei, n-am văzut că erați aici.
De când eram mic, bunica mi-a spus mereu
să nu stau prea aproape de televizor sau calculator,
ca să nu mi se strice ochii,
așa cum „ești ceea ce mănânci
și ești ceea ce joci pe calculator,”
și cred că cea mai ciudată dintre toate -
„Dragule, cum caut ceva pe google?”
De fapt, motivul pentru care m-am hotărât să vorbesc astăzi
a fost pentru că am tot auzit acest negativism în mass-media
despre jocurile video.
Cineva a ucis pe altcineva, a făcut ceva agresiv,
pentru că a jucat un joc video.
Chiar nu voiam ca acest negativism să fie adevărat,
așa că am hotărât să cercetez un pic.
Unul dintre primele studii găsite a fost scurt, dar pozitiv,
și arăta că Portal 2, care este un joc de puzzle extrem de popular,
crește orientarea în spațiu, rezolvarea problemelor și perseverența
mai mult decât Lumosity,
un joc de antrenament al creierului.
77 de studenți au dat un test și apoi au jucat opt ore
de Portal 2 sau Lumosity.
Apoi au dat din nou același test și rezultatele au fost surprinzătoare.
La jucătorii de Portal 2 au crescut cu peste 80%
abilitățile spațiale, de rezolvare a problemelor și perseverența,
în comparație cu jucătorii de Lumosity.
Asta sună destul de bine, dar devine și mai interesant.
Acest studiu este realizat de Jeffrey Snodgrass,
care are cel mai bun nume de om de știință
și cunosc mulți oameni de știință; pe cei mai buni,
(Râsete)
iar în acest studiu examinează diferite experiențe cu jocuri video,
ce efecte au în viața jucătorilor,
inclusiv nivelul de stres raportat, satisfacția de viață și fericirea.
În studiul său, Dr. Snodgrass și echipa sa
au analizat un joc foarte popular, World of Warcraft,
care are aproximativ 5,6 milioane de jucători în întreaga lume.
În acest joc, jucătorii creează avataruri virtuale
și iau parte la diverse misiuni împreună cu alți jucători.
Natura amplă și extrem de interactivă a acestui tip de joc
poate face ca jucătorii să simtă
că sunt despărțiți de lumea din afara jocului.
Aceste tipuri de jocuri video sunt cunoscute ca MMORPGs,
sau jocuri online cu mulți utilizatori și roluri.
Dr. Snodgrass și echipa sa au observat
că dacă jucătorii erau foarte absorbiți în timpul jocului World of Warcraft,
pentru o perioadă scurtă până spre medie,
după ce terminau de jucat,
raportau niveluri ridicate de reducerea stresului și detensionare.
Totodată, Dr. Snodgrass și echipa sa
au observat că dacă cineva juca World of Warcraft,
devenea foarte absorbit,
iar dacă juca pentru o perioadă mai lungă de timp,
au raportat de fapt mai puțină reducere a stresului și chiar o creștere.
Dr. Snodgrass și echipa sa au observat acest fenomen întâmplându-se atât de des,
încât l-au etichetat drept o experiență captivantă.
Iar când un jucător este absorbit de un joc precum World of Warcraft
sau, de altfel, orice alt joc,
au senzația că sunt atât de legați de personajul lor,
încât uită ce se întâmplă în lumea din afară
și prezintă reduceri pozitive sau negative ale nivelului de stres,
în funcție de cât timp au jucat.
Să recapitulăm puțin.
Unele jocuri video pot spori anumite abilități,
cum ar fi orientarea în spațiu, rezolvarea problemelor și perseverența,
iar altele pot induce o stare de transă care atenuează stresul și tensiunea
în doze mici până la medii.
Totuși, unele dintre efectele negative induse sau nu de jocurile video
mi-au lăsat un gust amar când mi-am făcut cercetarea.
Acest studiu prezintă 172 de elevi de liceu
care joacă câte un joc video violent,
cum ar fi GTA, Grand Theft Auto,
sau un joc video non-violent,
cum ar fi minigolf 3D sau pinball.
După ce joacă timp de 35 de minute,
li se spune că pot mânca bomboane M&Ms în timp ce joacă.
Dar sunt avertizați că o cantitate prea mare poate dăuna sănătății.
Nivelul lor de auto-control a fost măsurat în funcție de cât au putut să reziste
până să ia un pumn plin de bomboane
și să-l bage pe gât
sau să se abțină și să mănânce doar două, trei odată.
M-a uimit numai gândul la așa ceva
și cred sincer că s-ar putea face filme după acei oameni.
După ce terminau de jucat, aveau de răspuns la câteva întrebări.
Pe o scară de la 1 la 7, complet de acord și total dezacord,
participanții au răspuns la întrebări precum:
„E în regulă să insulți un coleg de clasă, deoarece să îl lovești e mult mai rău.”
Aceste tipuri de întrebări sunt menite
să măsoare ceva numit dezangajare morală,
sau, în termeni de nespecialist,
să-i faci pe oameni să se raporteze la comportamentul în termeni relativi.
Acest experiment s-a încheiat cu un test conceput pentru a măsura agresivitatea.
Jucătorii au participat la o sarcină competitivă,
așa de multe cuvinte pompoase în acest studiu,
sau un joc mic,
în care câștigătorul fiecărei runde putea să distrugă învinsul
cu un sunet puternic și foarte neplăcut.
Nivelul de agresiune a fost măsurat de cât timp și cât de tare
au folosit câștigătorii acest sunet.
Probabil că v-ați așteptat la aceste rezultate,
însă au fost extrem de clare la nivel general.
Cei care au jucat jocuri violente de tip GTA, Grand Theft Auto,
au raportat un nivel mai ridicat de agresiune,
dezangajare morală
și mai puțin auto-control
decât cei care au jucat jocuri non-violente,
ca minigolf 3D sau pinball,
care, vă spun încă o dată, au mâncat mult mai puține M&Ms,
adică mai puțin de un kilogram.
Cum e posibil așa ceva?
(Râsete)
Acest studiu dovedește că, atunci când mass-media
afirmă că jocurile video duc la violență, cum se întâmplă adesea,
afirmațiile în sine duc de fapt la violență.
Vă explic imediat.
Dr. Mario Vance a efectuat un studiu timp de 7 ani,
care a măsurat nivelurile de agresiune la peste 1.000 de voluntari
din comunitățile de jocuri din întreaga lume.
Rezultatele arată că creșterea agresiunii și a tendințelor violente
au apărut atunci când participanții au văzut o știre sau un articol
care susținea, de obicei fără nicio dovadă,
că jocurile video te fac să devii un criminal agresiv iremediabil.
Dr. Mario Vance afirmase înainte că mass-media
nu a agreat niciodată jocurile video, dar e o prostie acum,
când ori de câte ori cineva face un lucru violent
și se află că a jucat în trecut jocuri video,
chiar dacă juca Legends of Zelda când era mic,
e un criminal și n-ar trebui să-l atingi
sau să te apropii de el.
Deci, din aceste studii diferite,
am încercat să trag o concluzie clară:
jocurile video sunt bune, sau jocurile video sunt rele.
Și apoi mi-am dat seama.
Problema este că oamenii caută un răspuns clar, da sau nu,
când nu există așa ceva.
Jocurile video nu-i fac pe oameni să fie mai violenți
și să facă lucruri violente,
dar nici nu te fac mai inteligent.
(Râsete)
Pe de altă parte, azi când avem
dispozitive atât de minunate,
precum Oculus Rift,
niște căști de realitate virtuală
care plasează un ecran direct în fața ochilor tăi
și îți permit să fii în interior și să controlezi personajul,
trebuie să ne întrebăm ce efecte vor avea puzzle-urile și jocurile violente
precum Portal 2 sau Grand Theft Auto.
Când omorâm oameni intrând atât de adânc în joc,
dar facem și puzzle-uri to la fel,
trebuie să ne întrebăm dacă oamenii se vor desensibiliza
și mai mult la acest tip de violență,
sau dacă vom deveni oameni mult mai inteligenți.
Lăsând la o parte speculațiile,
jocurile video sunt o invenție minunată.
Ele ne pot transporta într-o lume mai dinamică,
ne permit să facem lucruri care altfel ar fi imposibile
și stârnesc, fără îndoială, cele mai mari emoții
pe măsură ce devenim oameni
care pot lega prietenii, sunt trădați, ucid,
rezolva puzzle-uri, descoperă vestigii antice
și scapă din explozii uriașe,
purtând superbii ochelari de soare, într-un cadru rulat cu încetinitorul.
Dar când joci jocuri video,
e bine să-ți amintești trei lucruri foarte importante.
Primul, distrează-te!
Doi, joacă cu moderație.
Și trei, învinge-l pe dușman!
Vă mulțumesc!