[Ridgewood--Queens]
["New York de aproape"]
["Jamian Juliano-Villani la muncă"]
E o rutină foarte simplă:
Intru,
îmi reîncălzesc cafeaua,
mă duc la calculator,
mă uit la chestii
îmi curăț pensulele,
și apoi mă apuc de lucru.
Nu am avut timp liber de când am început, e o nebunie.
Când ai un timp limită este ca o sentință iminentă.
E ca un pește!
Ca și cum ai datora ceva, cuiva.
Stresul omoară creativitatea.
Dacă faci o pictură proastă și jobul tău este de artist
este foarte rău.
Este înspăimântător.
E ca și cum ai avea ciocolată pe față
și trebuie să mergi la o gală.
Ești la fel de bun ca și ultima ta pictură
ceea ce e nasol--
dar ăsta este adevărul.
Am crescut în pustiu, în New Jersey.
Am vrut să plec din New Jersey și să ajung imediat la New York.
New York părea a fi locul unde mergeau toți artiștii pentru a fi artiști
["Painters Painting"]
Mă uitam la "Painters Painting"--
Stella și Rauschenberg și bla bla bla,
și erau toți în New York--
stând pe scări, murdari de vopsea.
Pentru mine ca și adolescent, era uimitor.
"Asta este..."
"Asta este!" Înțelegi?
Acum nu mai e așa romantic
pentru că venind în New York și fiind în lumea artiștiilor--
e o nebunie!
Am avut o grămadă de joburi nasoale.
Chelneriță pe ture de noapte.
Am lucrat în azile.
Am predat gimnastică
Învătătoare la grădiniță.
Am organizat cărți pentru un marinar care era obsedat de nave.
Făceam naveta lucrând la un restaurant în New Jersey.
ca să pot să-mi iau primul apartament în New York.
Pictam din pat,
stând nopțiile trează ca să pictez.
Cu timpul, am închiriat o camera mai mare
și apoi una și mai mare.
Acum trei ani, am închiriat primul meu studio.
Mă simțeam ca de Crăciun în fiecare zi.
--Teribil.
Picturile, cred ca sunt...
Sunt complicate,
Trebuie să le faci mai bine, mai ciudate
mai inteligente, mai prostuțe.
Pictezi un om de zăpadă în deșert...
Aia e tot? Serios?
Asta e tot, înțelegi?
E o glumă proastă?
Am simțul umorului și un mod lejer de abordare.
Spune-mi o glumă,
și de acolo, cum poți să depășești asta,
este psihologic sau personal?
E ca și ping pong înainte și înapoi, înainte și înapoi,
până când lucrurile merg așa,
anulându-se pe ele.
Iau multe decizii ciudate singură
în mijlocul nopții.
Dar mai și vorbesc cu multă lume.
Dacă auzi toate vociile,
nu mai e un monolog.
[Ajay Kurian, Artist]
La capătul holului este Ajay,
un artist minunat.
M-a salvat de atâtea ori cu multe expoziții
"Dă-mi un minut și putem să..."
"Susține-mă moral, te rog. Mersi."
--Mă gândesc la un turcoaz foarte, foarte palid.
--Albastru sau un mov foarte palid.
--E mai bine mov?
--Un mov mișto.
--Ca lavanda, sau?
--Un mov foarte mișto.
--Înțeleg.
--Corect.
Sau ca...
--Aia e o vază sau o oglindă?
--Cine naiba știe?
--O să fie o oglidă.
--Bine.
--Hmm...
--La naiba.
Un prieten îmi spunea,
"Pune prostii, nimeni nu-și dă seama."
["Multumesc, cretinule!]
[Inhalează adânc]
Dar eu pot să spun sigur.
Pentru că ar trebui să fie încrezători.
Tocmai am împlinit 30 ani.
Fumez mult, cam un pachet jumătate pe zi.
Beau mult.
Obiceiurile mele de somn sunt teribile.
Mănânc prostii.
Sunt ca o navă, înțelegi?
În ultimii ani am avut rezistență
și am tot lucrat și pompat.
Și acum, când chiar contează,
mă asigur că încă mai am.
Presiunea e să îți menți integritatea
și să faci un lucru de care ești mândru
chiar și sub presiune, ceea ce este dificil.
Vreau să forțez picturile--
și nu știu cum încă, dar sper să-mi dau seama.
și să le transform în ceva ce nu sunt încă.
Știu că voi face
ceva stânjenitor, sculpturi sau videouri proaste.
Dar la naiba, trebuie să o fac,
acum este timpul--
cât încă mai am energie.