- Engedjék meg, hogy meséljek Önöknek a Tazmán szigetről! Megközelítőleg 130 mérföldre helyezkedik el
Ausztrália délkeleti partjainál. Sok-sok évvel ezelőtt, amikor a tengerszint alacsony volt, Tazmánia
Ausztrália részét képezte. Ebben a korban, a régészeti leletekben feljegyezték, hogy
a tazmánok halásztak és csonteszközöket alkalmaztak. Megközelítőleg 10.000 évvel ezelőtt az emelkedő
vízszint Tazmániát Ausztráliától elválasztotta és legalább 3 kisebb szigeten az
elszigetelt emberi népesség teljesen kihalt. Tazmániában 4.000
vadász, gyűjtögető maradt minden kapcsolat nélkül az emberiséggel.
Elvesztettek minden technológiát, amit egykor birtokoltak, nem volt több halászat, nem voltak többé csonteszközök. Elvesztették, majd
Elmulasztották az új találmányokat is, mint a kőeszközök, halászháló és a tűz, amelyet alkalmaztak
Ausztráliában. Amikor az európaiak 1462-ben felfedezték a tazmánokat, úgy vélték, hogy
ez a szélsőséges elszigeteltség egy legegyszerűbb "anyagi kultúrát" hozott létre az egész
modern világban. Emberi kapcsolatok nélkül néhány sziget népessége lecsökkent, a
mások el is tűntek. Legtöbbünk szerencséjére az emberi együttműködés idővel elterjedt.
Ahogyan azt a jelen videokból is látjuk, hatalmas haszonhoz jutunk
a specializációból és a kereskedelemből. Egyik oka ennek az előnyös együttműködésnek, amit a
közgazdászok viszonylagos versenyelőnynek hívnak. Két dolog, ami meglepő a komparatív
előnyben: először is, már csupán azzal, hogy átrendezzük, ki mit csinál, több terméket tudunk készíteni
a specializáció révén a kereskedelemben, még akkor is, ha senki sem lesz jobb az egyes
munkafázisokban. De a második megközelítés a kedvencem. Ha valamiben jobbá válsz, az
nyilván előnyös számodra is, de előnyös számomra is, még akkor is, ha a
termelőképességem, egyáltalán nem változott. Hadd mutassam meg, hogy működik!
Ez legjobban egy egyszerű példával mutatható be két ember példáján, Bobbal és Ann-el, akik csak
két terméket termelnek, banánt és halat. Itt van mindaz, amit Bob termelni tud, ha teljes idejét arra szánja,
hogy csak egy terméket állítson elő. Bob vagy 10 banánt képes összegyűjteni vagy 10 halat tud fogni.
Ann vagy 10 banánt tud termelni vagy 30 halat tud kifogni, tehát mondjuk mindketten megosztják az időt,
amit a banán és a hal előállításával töltenek. Bob és Ann öt-öt banánt szüretel
Bob 5 halat Ann pedig 15 halat fog ki, összességében ezáltal 10 banánt
és 20 halat termelnek. Ti matek-varázslók biztosan láttok egy nyilvánvaló utat
ennek az összesnek a növelésére. Ha Bob csak banánt és Ann pedig csak halat termel, akkor
az végösszeg 10 banánra és 30 halra emelkedik. Tehát csak az által, hogy újrarendezzük, hogy ki mit csinál
több végterméket kapsz, és talán azt gondolod, hogy ez a következtetés az előzőleg bemutatott
munkamegosztás eredménye, de tévedsz. Kulcsfontosságú
a munkamegosztásba az, hogy a dolgozók egyénileg eredményesebbek, amikor
specializálódnak, ugyanakkor ebben a forgatókönyvben sem Bob, sem Ann nem lett jobb
a banán vagy hal termelésben. Csak azáltal, hogy újrarendeztük, hogy ki milyen feladatot hajtson végre
megnövelte az össztermelést. A kulcs annak megértéséhez, hogy ez hogyan működik,
az az ún. lehetőség-költség. Bobnak választania kell, hogy banánt szed, vagy halat fog. Amikor
banánszedést választ, lényegében felad egy halat, Bob tehát magával kereskedik.
Használhatja az idejét banán szedésre, vagy eladhatja azt az időt halászatra és a
kereskedelem költsége halanként egy banán. Ez Bob lehetőség-költsége. Ugyanez
vonatkozik Ann esetere is, de Ann előállítási költsége banánonként három hal.
Annyi idő alatt míg Ann termel egy banánt, három halat foghatott volna.
Saját magával elcserélt egy banánt három halért.
Tehát Bob csak egy haltól esik el azért, hogy termeljen egy banánt, de Ann elmulaszt
3 halat, azért hogy 1 banánt termeljen. Ann lehetőség-költsége egy banán termelése esetén
magasabb, mint Bobé. Ann javíthat a saját helyzetén, ha a banánokat kevesebb,
mint 3 halért tudja megszerezni és Bob javíthat a helyzetén, ha halat tud szerezni kevesebb, mint
egy banánért. Tegyük fel, hogy Ann elad 2 halat Bobnak 1 banánért. Mindketten nyernek, és ha
Ann akar egy banánt, akkor vagy szed saját magának és elmulaszt három halat vagy
fog csak 2 halat és elcseréli Bobbal. Ann előnyben részesíti az alacsony-költség opciót és
így cserél. Bob is az alacsony-költség opciót preferálja. Ahelyett, hogy feladna egy egész
banánt, hogy fogjon egy halat, el tudja cserélni a banánt 2 halra, így most csak
egy fél banánt ad fel egy halért cserébe. Láthatod, tehát, hogy ha Anna jobb is mindenben
az a történeten semmit nem változtat. Ann még mindig előnyben van a cserét követően, mert
a halak száma amiről Ann lemond, hogy szedjen egy banánt saját magának, nagyobb,
mint a halak száma, amit ki kell fognia és Bobnak adni annak érdekében, hogy Bobtól szerezzen egy banánt.
Most tekintsünk be egy ellentmondásba: mi történik, ha Ann-nek
jobban megy a halászás. Tételezzük fel, hogy most már 40 halat képes kifogni. Nyilvánvalóan
ez jó Ann-nek, de ez azt is jelenti, hogy egy banán megtermelése saját részre most már többe kerül.
Most négy halat kell beáldoznia minden egyes megtermelt banánért.
Azáltal, hogy jobb halásszá vált, Ann viszonylag rosszabb banánszedő lett és
ez a tény segít Bobnak. Ez az ok az, amiért Ann hajlandó több halat cserélni
minden egyes banánért, amit Bobtól kap. Tehát, bár Bob termelői képessége nem változott,
most már több halat kap a banánjaiért. A viszonylagos versenyelőny
gyönyörű dolog: nem számítanak a képességeim, még mindig tudok neked segíteni, még ha te
jobb is vagy mindenben. Minél jobban különbözünk egymástól,
annál több az előnye az egymással való cserének. Térjünk vissza a való világba.
A legtöbb ember számára a versenyképesség azt jelenti, hogy mi mindannyian
a munkaidőnk legnagyobb részét azzal a munkával töltjük, ami hasznosítja mindannyiunk viszonylagos
tehetségét. Honnan tudod, hogy mi az, amiben viszonylag jó vagy? Amiért megfizetik
a munkádat, ez elmondja neked. A versenyelőny a fő erő, ami arra hajt minket,
hogy használjuk tehetségünket azokban a munkakörökben, amelyekben a legjobbak vagyunk. Ezért van az, hogy akik jók
matekban, hajlamosak mérnökké válni, és azok, akik jó grafikai érzékkel rendelkeznek, hajlamosak
művészekké válni. A szakosodás és a kereskedelem kulcsszerepet játszanak az elmozdulásban a szegénységtől
a jólétbe. Szörnyen szegények lennénk nélkülük, de ez önmagában nem magyarázza meg
jólétünk teljes mértékét. A modern világ másik fontos vonása az
innováció. Társadalmunkban tobzódnak az innovációk. Ez az innovácionizmus
lehetetlen lenne specializáció és kereskedelem nélkül, ugyanakkor a specializáció és a kereskedelem
nem garantálja az innovaciókat. Ez a témája a következő videónak.