Lugu algab sellest, et olin ühe sõbra pool
ja tal oli riiulil DSM-i köide,
mis on psüühikahäirete diagnostiline ja statistiline käsiraamat,
kus on loetletud kõik teadaolevad psüühikahäired.
50ndatel oli see pigem õhuke brošüür,
kuid siis see aina kasvas ja kasvas
ja praeguseks on seal 886 lehekülge,
kus on toodud 374 psüühikahäiret.
Ma mõtlesin seda lehitsedes,
et kas mul on ka mõni vaimne häire,
ja tuli välja, et mul on neid lausa 12.
(Naer)
Mul on generaliseerunud ärevushäire,
mis on iseenesestmõistetav.
Mul on uneärevus,
mis tähendab, et esinevad korduvad unenäod,
kus sind jälitatakse või luuseriks kutsutakse.
Ja kõigis mu unenägudes ajavad tõesti mind inimesed mööda tänavaid taga
ja hüüavad: “Sa oled hädavares!”
(Naer)
Mul on vanema ja lapse vahelised suhteprobleemid,
milles süüdistan oma vanemaid.
(Naer)
Ma teen nalja.
Ma ei tee nalja.
Ma teen nalja!
Mul on teesklushäire.
Ma arvan, et see on üsna haruldane,
et mul on korraga teesklushäire ja generaliseerunud ärevushäire,
sest teesklemine kaldub mind muutma väga ärevaks.
Igatahes sirvisin seda raamatut
ja mõtlesin, kas olen hullem, kui end arvasin olevat,
või siiski ei tasuks iseendal vaimset häiret diagnoosida,
kui sa pole väljaõppinud professionaal.
Või äkki on psühhiaatrial mingi veider kalduvus
lahterdada ka iseenesest normaalne käitumine vaimse häirena.
Ma ei teadnud, mis oli tõde, aga see tundus huvitavana,
ja arvasin, et võiks rääkida mõne psühhiaatria kriitikuga,
et kuulda ka nende arvamust.
Mis viis selleni, et läksin lõunale saientoloogidega.
(Naer)
Briani-nimeline mees, kes juhib saientoloogide tipptiimi,
kelle eesmärgiks on hävitada psühhiaatria, kus iganes see ka ei peituks.
Neid kutsutakse CCHR-iks.
Ma küsisin temalt: "Kas sa saad tõestada mulle,
et psühhiaatria on pseudoteadus, mida ei saa usaldada?"
Ta vastas: ”Jah, me saame seda tõestada,”
ja ma küsisin "Kuidas?"
Ta ütles: "Me tutvustame sulle Tonyt."
Ma küsisin: ”Kes on Tony?”
ja ta vastas: ”Tony on Broadmooris.”
Broadmoor on Broadmoori haigla.
Varasemalt nimetati seda Broadmoori kriminaalsete vaimuhaigete haiglaks,
kuhu saadetakse sarimõrvarid
ja inimesed, kes ei suuda ennast kontrollida.
Ma küsisin Brianilt: "Aga mida Tony siis tegi?"
Ja ta vastas: "Peaaegu mitte midagi.
Ta peksis kellegi läbi või midagi sarnast
ning otsustas hullu teeselda, et vanglakaristusest pääseda.
Aga ta teeskles liiga hästi ja nüüd on ta kinni Broadmooris.
Ja keegi ei usu, et ta on tegelikult normaalne.
Tahad, me üritame su Broadmoori sisse saada, et Tonyga kohtuda?"
Ja ma vastasin: “Jah, palun."
Sõitsingi siis rongiga Broadmoori.
Kuskil Kemptoni pargi juures hakkasin kontrollimatult haigutama,
nagu selgus, teevad seda ka koerad, kui nad ärevuses on,
nad hakkavad kohutavalt haigutama.
Jõudsime Broadmoori,
mind viidi läbi ühe ja teise ja kolmanda ja neljanda värava
tervisekeskusesse, kus kohtutakse patsientidega.
See paistis nagu hiiglaslik Hampton Inn,
kõik pastelsetes ja rahustavates toonides.
Ainsaks erksaks värviks oli paanikanuppude punane.
Ja siis hakkasid patsiendid sisse valguma.
Nad olid suhteliselt ülekaalulised, kandsid dressipükse
ja paistsid üsna vagurad.
Saientoloog Brian sosistas selle peale
"Nad on ravimite mõju all,"
mis saientoloogide arust on kõige hullem asi maailmas,
aga mulle tundub, et äkki on see hea mõte.
(Naer)
Ja siis ütles Brian: “See ongi Tony.”
Ning üks mees kõndis sisse.
Ta polnud ülekaalus, ta oli väga heas füüsilises vormis.
Ja ta ei olnud dressipükstes,
vaid kandis peenetriibulist ülikonda.
Ta käsi oli välja sirutatud
nagu keegi sarjast “The Apprentice”.
Ta nägi välja kui mees, kes oli end meelega nii riidesse pannud
veenmaks mind, et ta on täiesti normaalne.
Ta võttis istet.
Küsisin: “Kas on tõsi, et sa teesklesid siia sisse saamiseks?"
Ta vastas: "Jah. Absoluutselt. Ma peksin ühe inimese läbi 17-aastasena.
Kui olin vanglas kohut ootamas,
ütles mu kongikaaslane mulle:
“Tead, mida sul tuleks teha?
Teeskle hullu.
Ütle, et oled hull ja sind saadetakse kuskile mõnusasse haiglasse.
Õed toovad sulle pitsat ja sul on oma PlayStation."
Küsisin: “Kuidas sa seda siis tegid?”
Ta ütles: “Palusin kokkusaamist vangla psühhiaatriga.
Olin just näinud filmi “Kokkupõrge",
kus inimesed saavad seksuaalset rahuldust autode vastu seina puruks sõitmisest.
Ma siis ütlesin psühhiaatrile:
“Mulle pakub rahuldust autode vastu seina puruks sõitmine."
Küsisin: "Mida veel?"
Ta jätkas: “Ah jaa, ütlesin psühhiaatrile,
et tahan vaadata surevaid naisi,
sest see laseks mul end normaalsemana tunda."
Küsisin: “Kust sa selle peale tulid?”
Ta vastas: “Ah, Ted Bundy biograafiast, mis oli vangla raamatukogus.”
Igal juhul teeskles ta enda sõnul liiga hästi.
Ja teda ei saadetud mingisse hubasesse haiglasse
vaid ta saadeti Broadmoori.
Ja kohe, kui ta sinna jõudis
ja pilgu üle koha lasi, küsis ta näha psühhiaatrit:
"See on kohutav arusaamatus.
Ma ei ole vaimuhaige."
Ma küsisin: “Kaua sa oled siin olnud?"
Ta ütles: "Kui oleksin oma aja vanglas ära istunud
oma algse kuritöö eest, oleksin saanud viis aastat.
Ma olen Broadmooris olnud 12 aastat."
Tony sõnul on märksa raskem veenda inimesi,
et oled terve mõistuse juures, kui veenda neid selles, et oled hull.
Ta lisas: "Ma arvasin, et parim viis normaalsena näida,
on rääkida inimestega normaalselt normaalsetest asjadest
nagu jalgpall või mis telekast tuleb.
Ma tellin ajakirja The New Scientist
ja seal oli artikkel,
kuidas USA sõjavägi õpetab maamesilasi nuuskima välja lõhkekehasid.
No ma ütlesin siis õele:
“Kas sa tead, et USA sõjaväes treenitakse maamesilasi
nuuskima välja lõhkekehasid?”
Kui lugesin oma haiguslugu, oli seal kirjas:
“Usub, et mesilased suudavad avastada lõhkekehasid.”
(Naer)
Ta ütles: “Kas tead, nad otsivad alati mitteverbaalseid märke
minu vaimse seisundi kohta.
Aga kuidas istuda terve inimese kombel?
Kuidas panna normaalselt jalga üle põlve?
See on lihtsalt võimatu."
Kui Tony seda mulle ütles,
siis hakkasin ka mõtlema: "Kas ma istun nagu ajakirjanik?
Kas ma panen jalga üle põlve nagu ajakirjanik?”
Ta jätkas: “Saad aru, ühel pool on mul Stockwelli kägistaja
ja teisel pool tuntud sarivägistaja.
Nii et ma olen päris palju oma toas, sest nad tekitavad minus hirmu.
Aga seda võetakse ka vaimuhaiguse märgina.
Öeldakse, et see tõestab, et olen endassetõmbunud ja suurusluuluga."
Ainult Broadmooris peetakse sarimõrvarite vältimist
tõestuseks, et oled ebanormaalne.
Igatahes tundus ta täiesti normaalne, aga mida mina ka tean?
Koju jõudes kirjutasin ta raviarstile Anthony Madenile.
Küsisin, et mis lugu seal taga on.
Ja ta vastas: "Jah. Me nõustume, et Tony teeskles hullu,
et pääseda vanglakaristusest,
sest ta hallutsinatsioonid, mis paistsid päris klišeelikud,
kadusid Broadmoori jõudes koheselt.
Ent oleme teda analüüsinud
ja teinud kindlaks,
et tema puhul on tegu psühhopaadiga.”
Tegelikult on vaimuhaiguse teesklemine
täpselt psühhopaadile omane salakaval ja manipuleeriv käitumine.
See on sümptomite nimekirjas: salakaval, manipuleeriv.
Niisiis, et teesklemine, et su peas pole kõik korras
ongi tõestuseks, et su peas pole kõik korras.
Rääkisin ka teiste ekspertidega,
ja öeldi, et peenetriibuline ülikond - psühhopaadile tüüpiline -
kinnitab esimest ja teist diagnostilist sümptomit:
lobe jutt, pealiskaudne sarm ja kõrgendatud enesehinnang.
Ma küsisin: “Aga miks ta sel juhul teiste patsientidega ei sõbrustanud?"
Tüüpiline psühhopaat ongi üleolev ja vähese empaatiavõimega.
Niisiis kõik, mis tundus Tony puhul täiesti normaalne,
kinnitas tema arsti arvates seda,
et ta oli tänapäevases mõttes hull.
Ta oli psühhopaat.
Ta arst lisas: “Kui tahad psühhopaatide kohta rohkem teada,
võid minna psühhopaatide tuvastamise kursusele,
mida teeb Robert Hare, kes koostas psühhopaadi diagnostikavahendi."
Ma siis läksingi.
Ma läksin psühhopaatide tuvastamise koolitusele,
ja olen nüüd diplomeeritud -
pean lisama, et väga vilunud - psühhopaadimääraja.
Statistika on järgmine:
üks inimene sajast on psühhopaat.
Siin ruumis on 1500 inimest,
15 teist on psühhopaadid.
Kuigi see protsent tõuseb neljani, tippjuhtide ja edukate ettevõtjate puhul,
on päris suur tõenäosus,
et siin on praegu 30 või 40 psühhopaati.
Täna võib asi veel veresaunaga lõppeda...
(Naer)
Hare sõnul on põhjuseks see, et halastamatu kapitalism
premeerib psühhopaatilist käitumist -
empaatiavõime puudumine, jooksev jutt,
salakavalus ja manipuleerimine.
Kapitalism võib-olla ongi oma kõige julmemal kujul
psühhopaatia reaalne väljendus.
See on nagu psühhopaatia vorm, mis on tulnud meid mõjutama.
Hare ütles: "Tead mis? Unusta see Broadmoori tüüp,
kes võib teeselda hullu, aga ei pruugi.
Keda huvitab? Pole väga oluline.
Oluline on aga,” ütles ta "korporatiivne psühhopaatia.
Äkki lähed ja intervjueerid mõnd suurettevõtte psühhopaati."
Ma siis proovisin.
Kirjutasin Enroni inimestele.
Kirjutasin: ”Kas võin teid vanglas intervjueerida,
et teada saada, kas olete psühhopaadid?”
(Naer)
Nad ei vastanud.
(Naer)
Muutsin siis taktikat.
Kirjutasin Mootorsae-Al Dunlapile,
kes 1990ndatel saneeris firmade varasid.
Ta tuli pankrotistuvatesse firmadesse,
lasi lahti 30% töötajatest,
muutes mitmed Ameerika linnad kummituslinnadeks.
Meilisin talle ja ütlesin:
"Ma usun, et teil on väga eriline aju anomaalia,
mis teeb teid... eriliseks,
loomult kiskjalikuks ning kartmatuks.
Kas võiksin teiega intervjuu teha teie erilise ajuanomaalia teemal ?”
Ja ta vastas: "Tule aga!"
(Naer)
Ma siis läksin Al Dunlapi uhkesse Florida häärberisse.
See oli täis kiskjate skulptuure.
Oli lõvisid ja tiigreid - ta viis mind läbi aia -
seal olid pistrikud ja kotkad,
jätkates "Seal on haid ja," -
öeldes seda vähem edeval toonil -
"seal on veel haisid ja tiigreid."
See oli nagu Narnia.
(Naer)
Edasi läksime ta kööki.
Niisiis Al Dunlap kutsuti kohale pankrotistuvate firmade päästmiseks,
ta vallandas 30% töötajatest.
Sageli vallandas ta inimesi justkui naljatades.
Näiteks üks tuntud lugu -
keegi tuli tema juurde ja ütles “Ostsin just endale uue auto,"
mille peale tema ütles "No sul võib ju olla uus auto,
aga las ma ütlen, mida sul ei ole - töökohta.”
Seal tema köögis -
ta oli seal koos oma naise Judy ja ihukaitsja Seaniga -
ütlesin: “Mäletad, et mainisin oma kirjas,
et sul võib olla eriline ajuanomaalia, mis muudab su eriliseks?"
Ta vastas: “Jah, see on jube lahe teooria, nagu Star Trek.
Lähed sinna, kus keegi pole varem käinud.”
Ja ma ütlesin: “No tegelikult...”
(Naer)
"mõni psühholoog võiks öelda,
et sa oled...”
(Pobin)
(Naer)
Ta küsis: "Kuidas?"
Ja ma ütlesin: ”Psühhopaat.”
ja lisasin “Mul on taskus nimekiri psühhopaadi iseloomujoontest.
Kas ma saaksin need koos sinuga läbi vaadata?"
Hoolimata kõigest näis ta huvitatud
ja ütles: "Jah, lase käia."
Ma alustasin: "Okei. Kõrgendatud enesehinnang."
Pean ütlema, et tal oleks olnud raske seda eitada,
sest ta seisis sel hetkel hiiglasliku teda ennast kujutava õlimaali all.
(Naer)
Ta vastas: “Noh, endasse tuleb ju uskuda!”
Jätkasin: "Manipuleeriv."
Ta vastas: "See on juhiomadus."
(Naer)
Ma ütlesin: “Emotsionaalne külmus,
võimetus tunda erinevaid emotsioone.”
Ta vastas: “Kes tahaks lasta end mingitel mõttetutel emotsioonidel morjendada?"
Ta võttis kogu kontrollnimekirja läbi,
pöörates selle põhimõtteliselt "Kes näppas minu juustu?" raamatuks.
(Naer)
Märkasin, et midagi muutus ka minus sel Al Dunlapiga koosveedetud päeval.
Igal korral, kui ta ütles midagi, mis tundus normaalsena -
näiteks, et tal ei olnud noorpõlves seadusrikkumisi,
ja et ta sai sisse West Pointi sõjaväeakadeemiasse,
ja sinna ei võeta vastu õigusrikkujaid.
Ta vastas "ei" ka mitmete lühiajalistele abielusuhet kohta.
Ta oli abiellunud kahel korral.
Väidetavalt oli tema esimene naine lahutuspaberites maininud,
et ta oli üks kord teda noaga ähvardanud,
öeldes, et ta on alati tahtnud teada, kuidas inimliha maitseb,
aga inimesed ütlevadki üksteisele igasugu lollusi
kui abielu läheb viltu ja tülitsetakse
ning tema teine abielu on kestnud juba 41 aastat.
Alati kui ta ütles midagi, mis tundus pigem mitte-psühhopaatiline,
mõtlesin omaette, et no seda ma küll oma raamatusse ei pane.
Ja siis ma taipasin, et üritades saada psühhopaadi määrajaks,
olin ka ise muutunud veidike psühhopaatiliseks,
sest üritasin teda meeleheitlikult pühhopaadiks tembeldada.
Üritasin teda määratleda tema kõige äärmuslikemate joonte kaudu.
Ja ma mõistsin,
et olen teinud seda juba 20 aastat.
Kõik ajakirjanikud teevad seda.
Reisime mööda maailma märkmik näpus
ja otsime "pärle".
Ja pärlid on alati need kõige äärmuslikumad jooned
meie intervjueeritavate isiksustes.
Traageldame need kokku nagu keskeagsed mungad,
ja jätame normaalse kraami põrandale vedelema.
Nagu teate, ülediagnoositakse meie maal
mitmeid vaimseid häireid
Populaarne on lapse-ea bipolaarne häire -
lausa 4aastased lapsed lahterdatakse bipolaarseks,
sellepärast, et neil on jonnihood,
mis bipolaarsuse kontrollnimekirjas annab palju punkte.
Londonisse tagasi jõudes sain kõne Tonylt.
Ta küsis: "Miks sa ei ole mu kõnedele vastanud?"
Ma vastasin: "No nad ütlevad, et sa oled psühhopaat."
Ta ütles: "Ma ei ole psühhopaat.
Tead mis?
Üks punkt nimekirjas on süütunde puudumine,
aga teine punkt on salakaval ja manipuleeriv.
Nii et kui sa ütled, et kahetsed oma kuritegu,
siis nad ütlevad: "Tüüpiline psühhopaadile
kavalalt tunnistada oma süüd, kui ta tegelikult seda ei tunne."
See on nagu nõidus, nad pööravad kõik tagurpidi."
Ta lisas: "Mul tuleb peatselt kohtuistung.
Kas sa tuleksid sinna?"
Ma vastasin, et olgu.
Ma läksin ta kohtuistungile.
Ja pärast 14 aastat Broadmooris lasti tal minna.
Nad otsustasid, et nad ei peaks teda määramata ajaks kinni hoidma vaid sellepärast,
et ta vastab mingitele punktidele kontrollnimekirjas,
mille kohaselt on tal keskmisest kõrgem tõenäosus retsidivismiks.
Niisiis nad lasid tal minna.
Ja koridoris ta ütles mulle:
"Tead mis, Jon?
Kõik on natuke psühhopaatilised."
Ta ütles: "Sina oled. Mina olen. No mina olen ilmselgelt."
Ma küsisin: "Mis sa nüüd tegema hakkad?"
Ta vastas: "Ma lähen Belgiasse.
Seal on üks naine, kes mulle meeldib.
Aga ta on abielus, nii et ma pean ta oma mehest kuidagi lahku ajama.”
(Naer)
Igatahes see oli kaks aastat tagasi
ja sealkohas lõppes mu raamat.
Ja viimased 20 kuud oli kõik hästi.
Midagi halba ei juhtunud.
Ta elas ühe tüdrukuga Londoni lähistel.
Saientoloog Briani kohaselt
üritas ta korvata kaotsiläinud aega,
mis kõlab küll kurjakuulutavalt,
aga ei pruugi seda olla.
Kahjuks pärast 20 kuud,
läks ta vangi kuuks ajaks.
Ta sattus ühes baaris “arusaamatusesse", nagu ta seda nimetas.
Mille eest ta läks kuuks ajaks vangi, mis küll on halb,
aga üks kuu tähendab, et mis iganes arusaamatus see oli,
polnud see väga hull.
Ja siis ta helistas mulle.
Ja ma leian, et on õige, et Tony on vabaduses.
Sest inimesi ei tohiks lahterdada nende kõige hullemate omaduste järgi.
Ja Tony puhul on tegu pool-psühhopaadiga.
Ta jääb kuskile halli alasse maailmas, kus ei ole ruumi hallidele aladele.
Aga just tänu hallidele aladele tuleb esile maailma mitmetahulisus.
Sealt leiab inimlikkuse
ja sealt leiab tõe.
Ja Tony ütles mulle:
"Jon, kas ma võin sulle baaris joogi välja teha?
Ma tahaks sind tänada kõige eest, mis sa minu heaks oled teinud."
Ja ma ei läinud.
Mida teie oleksite teinud?
Tänan.
(Aplaus)