Dolgoztak már olyan emberekkel, akik közel sem olyan jók, mint hiszik magukról?
(Nevetés)
Tudom, ez meglepő lesz, de statisztikailag
nagyobb a valószínűsége, hogy férfiak, mint nők.
(Nevetés)
Ez így van.
A férfiakra jellemzőbb, hogy tévhitben élnek a képességeik kapcsán, mint a nőkre.
Sokkal valószínűbb az is, hogy sikereket érnek el a karrierjük során.
Az egyik legjobb módszer ugyanis,
hogy bemeséljék másoknak, jobbak, mint valójában,
ha előbb maguknak mesélik be.
(Nevetés)
Ezért lehetséges, hogy nemcsak dolgoztak olyanokkal,
akik közel sem voltak olyan jók, mint hitték magukról, de dolgoztak is nekik.
Sajnos, ha valaki nincs tisztában a korlátaival,
nő a valószínűsége annak, hogy főnök lesz.
(Nevetés)
Szervezeti pszichológus vagyok.
A tudomány és technológia révén értelmezem és számítom ki a munkahelyi viselkedést.
Az egyik, számomra érdekes terület,
a nem, a személyiség és a vezetés kapcsolata;
még pontosabban: a nem és a személyiség
hogyan befolyásolja vezetőink megválasztását,
és aztán e vezetők hogyan hatnak a szervezetre.
A nemről folyó beszélgetések általában
a nők vezetőségben való alulreprezentáltságáról szólnak,
amely többé-kevésbé univerzális jelenség.
A világon bárhol – nos, talán Izlandot kivéve –
a vezetők többsége férfi.
De nagyobb problémát jelent a tény, hogy ezen vezetők legtöbbje alkalmatlan.
Csakugyan,
legyen szó üzletről vagy politikáról,
a legtöbb vezető igen negatív hatással van a követőire és beosztottaira,
ami kismértékű elköteleződést, bizalmat és termelékenységet eredményez,
továbbá nagymértékű kiégést és stresszt.
Csak keressenek rá: "a főnököm...",
és látni fogják, mit gondolnak a legtöbben a vezetőikről...
(Nevetés)
...és talán, csak talán, kicsit jobban érzik magukat a saját főnökük kapcsán is.
(Nevetés)
"Őrült", "goromba", "elviselhetetlen", "mérgező"
és a többi, amit egyszerűen túl durva lenne itt elismételni.
Így a fő kérdés, amit fel kell tennünk,
nem az, hogy miért nincs több női vezető,
hanem, hogy miért válik olyan sok alkalmatlan férfiből vezető.
A kutatásom szerint ennek három fő oka van.
Az első, hogy nem tudjuk megkülönböztetni a magabiztosságot a hozzáértéstől.
Bárhol a világon,
azt feltételezzük, a magabiztos emberekből nagyobb eséllyel válnak vezetők,
de bármilyen adottságon belül, beleértve a vezetői képességet is,
vajmi kevés átfedés van a magabiztosság –
amilyen jónak az emberek hiszik magukat –
és a hozzáértés – amilyen jók valójában az emberek valamiben – között.
Argentínában nőttem fel,
ahol a magabiztosság és hozzáértés közti szakadék különösen hangsúlyos.
(Nevetés)
Életük egyik legjobb befektetése, amit valaha csinálhatnak,
ha vesznek egy argentint annyiért, amennyit ér,
majd eladják annyiért, amennyiért az illető szerint ér.
(Nevetés)
Gondolhatják, hogy ezt a poént otthon nem lőhetem el.
(Nevetés)
Nincs annyi önismeretünk, hogy viccesnek találjuk.
(Nevetés)
Sajnálatos mód azonban
a legtöbb vezetőben van valami argentin,
miszerint a maguk feltételezte tehetségük általában túltesz tényleges tehetségükön.
A második ok, hogy imádjuk a karizmatikus egyéneket,
főleg a tömegtájékoztatási eszközök 1960-as, hirtelen elterjedése óta,
de ezt még tovább fokozta mostanában a digitális kor beköszönte.
Úgy tűnik, sármos és szórakoztató vezetőket akarunk,
de óriási különbség van
egy hatékony vezető és egy stand-up humorista közt.
(Nevetés)
Tulajdonképpen a legjobb vezetők nem karizmatikusak, hanem szerények,
mégpedig majdnem hogy az unalmasságig.
Ezért csak ritkán szerepelnek a médiában vagy sikerfilmekben.
Képzeljenek csak el egy filmet Angela Merkelről.
(Nevetés)
Felkel,
megreggelizik a férjével,
jól felkészülten megy értekezletekre,
hagy másokat beszélni anélkül, hogy félbeszakítaná őket,
(Nevetés)
racionális döntéseket hoz,
jól vezeti az országát,
nem övezik botrányok.
Ezzel ellentétben rengeteg megnyerő életrajz létezik
karizmatikus vezetőkről, akiknek van egy érdekes, sötét oldaluk,
és akik végül lerombolták az országukat és szervezetüket.
A harmadik, egyben utolsó ok, amiért több alkalmatlan férfi érvényesül,
hogy nem tudunk ellenállni a nárcisztikus egyének allűrjeinek,
olyan embereknek, akik grandiózus és megalomániás víziókat szőnek,
és ezzel táplálják saját önimádatunkat.
Mindig csodáltuk a híres embereket,
de csodálatunk azon emberek iránt, akik önmagukat csodálják,
vagy híresek valamiről, illetve egyáltalán híresek,
csak nőtt az elmúlt évtizedekben.
Ilyen arányú növekedés mellett a jövő generációi visszanéznek Kimre és Kanye-re,
és azt mondják: "Hű! Szolidak voltak, nem?"
(Nevetés)
Emlékeznek Paris Hiltonra?
Pontosan: manapság már alig van hírértéke.
Ezzel összhangban, a népszerű tanácsok legtöbbje,
amely arra fókuszál, hogyan válhat valaki vezetővé,
táplálja és támogatja a nárcisztikus gondolkodásmódot, miszerint:
"Bármi történjék, szeresd magad!"
"Ne foglalkozz vele, mit gondolnak rólad!
Ha elhiszed magadról, hogy nagyszerű vagy, az vagy!"
Sajnos ez oda vezet, hogy rengeteg vezető
nincs tisztában a korlátaikkal, és indokolatlanul elégedettek magukkal.
A vezetésre jogként tekintenek, továbbá hiányzik belőlük az empátia és önuralom,
így végül etikátlanul viselkednek, és vakmerő kockázatokat vállalnak.
Ezzel ellentétben a legjobb vezetők uralni tudják az önimádatukat.
Törődnek másokkal, beleértve mások róluk alkotott véleményét is,
és nagyon odafigyelnek a hírnevükre,
ezért nem nagyon keverednek botrányokba.
Szóval hogyan akadályozhatjuk meg, hogy alkalmatlan emberekből legyenek vezetők?
Az első megoldás, hogy követjük a jeleket,
keressük a tulajdonságokat, amelyek jobb vezetővé tesznek valakit,
különösen, ha vannak tulajdonságok, amelyek nem segítik a vezetővé válást.
Abnormális az eltérés aközött,
hogy egy vezető milyen vonásai nyűgöznek le bennünket,
és melyek szükségesek ahhoz, hogy hatékony vezető legyen.
Ha fejleszteni akarjuk a vezetőink teljesítményét,
továbbra is a megfelelő vonásokra kell fókuszálnunk.
Ahelyett, hogy magabiztos, nárcisztikus és karizmatikus emberekhez vonzódnánk,
olyanok előléptetését kellene támogatnunk,
akik hozzáértőek, alázatosak és becsületesek.
Egyébként ennek...
(Taps)
...ennek eredményeképp
nagyobb arányban lennének női, mint férfi vezetők –
(Taps) (Éljenzés)
mivel széles körű, tudományos kutatások is mutatják:
a nők jobb eredményt érnek el hozzáértés, alázatosság és becsületesség terén.
De a lényeg az,
hogy jelentősen javítanánk a vezetői minőséget.
A második megoldás, hogy nem hagyatkozunk az ösztöneinkre.
A legtöbben odáig vagyunk a megérzéseinkért,
de a legtöbb embernek nincsenek olyan jó megérzései, mint hiszik magukról.
Ebben az értelemben a megérzés olyan, mint a humorérzék.
Az emberek kilencven százaléka azt hiszi, remek humorérzékkel bír.
De hányan humorosak valójában?
Tíz százalék?
Tehát, fektessünk kisebb hangsúlyt a benyomásra,
amit az emberek az állás- vagy médiainterjú során tesznek,
mert azok csak teret adnak elfogultságunk és előítéleteink kivetítésének.
Jegyezzék meg, hogy még ha jók is a szándékaink,
nem könnyű ezt a hozzáállást legyőzni.
Például egy, a tudatalatti elfogultságot korrigáló tréning ritkán segít,
hogy ne vegyék észre, hogy az önökkel szemben álló fehér, nő vagy csinos.
Tulajdonképpen minél erősebben próbálnak bizonyos gondolatokat elfojtani,
annál jelentőségteljesebbé és nyilvánvalóbbá válnak.
Tehát az végképp nem lenne jó megoldás,
amennyiben fejleszteni szeretnénk a vezetői minőségen,
és több nőt szeretnék vezető pozícióba juttatni,
ha ahelyett, hogy lejjebb tennék a mércét, amikor nőket választunk ki,
feljebb tesszük, amikor férfi vezetőket választunk.
Persze nem kérjük meg a nőket, viselkedjenek alkalmatlan férfiak módjára.
Például...
(Éljenzés) (Taps)
...hogy belevágjanak valamibe,
akkor is, ha nincs hozzá tehetségük,
vagy több időt töltsenek önreklámozással vagy személyes érdekeik előmozdításával.
Ez nem jelenti azt, hogy a férfiakat el kell utasítanunk,
mert hiányoznak belőlük a hagyományosan férfias vonások,
amelyek passzolnak a vezetői őstípusról alkotott, hibás képünkhöz.
Amennyiben ezt meg tudjuk valósítani, jobb vezetőink lesznek,
de a fejlődés bennünk, mindannyiunkban kezdődik.
Ha fejleszteni szeretnénk a vezetőink hozzáértésének szintjét,
először saját hozzáértésünket kell fejlesztenünk
a vezetők megítélésében és kiválasztásában,
különösen, ha azok férfiak.
Köszönöm.
(Éljenzés) (Taps)