Gayle King: Ia loc, Serena Williams,
sau ar trebui să spun: ia loc, mămico.
(Ovații)
Fără îndoială că și voi
ați văzut fotografia cu Serena
în costumul de baie galben săptămâna trecută
și când am văzut-o, mi-am zis:
„Fir-ar să fie, de ce nu a așteptat să spună asta pe scenă la TED?"
Am fost egoistă, recunosc.
Te-am întrebat de acea fotografie
și mi-ai spus că nimeni nu trebuia s-o vadă.
Ce vrei să spui?
Serena Williams: A fost un accident, de fapt.
Eram în vacanță, luasem o pauză
și am obiceiul să verific starea sarcinii,
să fac poze în fiecare săptămână ca să văd cum avansează sarcina...
GK: Și să le trimiți și prietenilor, poate?
SW: Nu, doar le salvam
n-am spus multora,
să fiu sinceră,
le salvam
și știi cum e cu rețelele sociale, apeși butonul greșit și...
(Râsete)
GK: Și uite așa...
SW: 30 de minute mai târziu — telefonul meu nu prea sună —
30 de minute mai târziu erau patru apeluri pierdute
și mi-am zis: e ciudat,
apoi am răspuns și am zis: oh, nu!
Dar a fost frumos.
Voiam să mai aștept cinci sau șase zile, dar e OK.
GK: Exact, era ciudat, ești în săptămâna 20,
deci nu sunt prea multe de zis.
SW: Exact, deci asta am făcut până acum.
Doar am urmărit sarcina.
18, 19 — în fiecare săptămână făceam o poză și o salvam,
și mi-a reușit atât de bine,
iar aceasta a fost singura dată când mi-a scăpat.
GK: Foarte bine! Felicitări!
SW: Mulțumesc!
GK: E chiar foarte bine. Când ai auzit vestea te-ai bucurat?
Ți-a fost frică? Ai fost îngrijorată?
Mă refer la vestea sarcinii.
SW: Am aflat cu două zile înainte de deschiderea turneului Australian Open,
unul din cele mai mari turnee de Grand Slam.
GK: Ai aflat cu două zile înainte?
SW: Da, cu două zile înainte.
Eram speriată.
Nu știam ce să cred,
dar eram sigură că în acel moment
era foarte important pentru mine să mă concentrez
pe Australian Open,
și nu știam ce să fac.
Mă gândeam, oare pot să joc?
Știu că e periculos, poate, undeva în primele 12 săptămâni,
așa că aveam o mulțime de întrebări.
GK: Și nu doar ați jucat, doamnă Williams, dar ați și câștigat.
(Ovații)
SW: Da.
(Aplauze)
Felicitări pentru cel de-al 23-lea turneu de Grand Slam câștigat!
SW: Mulțumesc.
(Aplauze)
GK: În timpul sarcinii!
SW: Am căutat alt impediment, dar... nu.
GK: Ai jucat altfel acel meci, știind că ești însărcinată?
SW: Da. Nu a fost foarte ușor.
Auzi tot felul de povești despre persoane însărcinate,
care se îmbolnăvesc și obosesc.
GK: Ai avut grețuri matinale?
SW: Nu, din fericire nu am avut.
Dar e oboseala și stresul
și a trebuit să strâng toată acea energie,
să o pun într-o desagă, ca să zic așa,
și să o arunc,
pentru că simțeam că n-am timp
să mă ocup de alte emoții, alte lucruri,
pentru că, însărcinată sau nu, nimeni nu știa
și aveam un turneu de câștigat,
cum trebuie să câștig orice turneu la care particip.
și, dacă nu câștig, e o știre și mai mare.
GK: Așa e, când nu câștigi e o știre importantă.
SW: Da, așa că a trebuit să iau tot ce era rău
și orice trăiri pe care le simțeam în acel moment
și să le stăpânesc,
gândindu-mă la ce am de făcut în continuare.
GK: Ai parte de multă susținere, multă dragoste.
Chiar pe drum încoace, m-au oprit nişte oameni la aeroport.
Le-am zis pilotului și stewardezei: „Ghiciți unde mă duc?"
Iar ei au zis: „Ne bucurăm că e însărcinată!".
Însă mereu vor exista și acei nemulțumiți.
Pe drum încoace, cineva mi-a spus despre Ilie Năstase,
care a spus niște lucruri răutăcioase, deplasate, chiar rasiste.
Tu i-ai răspuns, ce i-ai spus?
Nici nu mă obosesc să redau ce a zis,
însă tu i-ai răspuns. De ce i-ai răspuns?
SW: Cred că erau niște comentarii foarte deplasate
și nu numai asta, dar eu chiar mi-am încurajat colegii
și pe cei cu care am lucrat.
Sunt jucător profesionist de aproape 20 de ani
și pentru mine e important să susțin femeile
și este ceva special despre aceste tinere
care vin la vestiar și vor să se fotografieze cu mine,
iar eu vreau să pot să fiu un bun model și un bun exemplu pentru ele.
Deci nu numai...
(Aplauze)
Nu numai că a spus lucruri urâte despre mine și colegii mei,
dar am simțit că e important să ne sprijinim unii pe alții
și să susțin ceea ce cred.
Iar în acel moment a fost foarte important să spun
că nu mi-e teamă, nu plec nicăieri,
dar este inacceptabil
și există un timp și un loc pentru toate.
Iar atunci nu era nici locul și nici timpul.
GK: Trecem peste partea unde spui că nu pleci nicăieri,
pentru că în septembrie vei avea 36 de ani și vine bebelușul.
Iar antrenorul tău spune că vârsta e mereu importantă,
dar în tenis e foarte importantă,
însă nu se îndoiește că te vei întoarce.
Te-ai gândit dacă te întorci?
Dacă iei o pauză?
Știu că femeile din turneu întreabă:
„Cât ia să naști un copil? O să lipsească doi ani?”
Ce părere ai?
SW: Ei bine, eu mereu încerc să sfidez neprevăzutul,
așa că pentru mine totul este în minte.
Sigur că vreau să mă întorc. N-am terminat încă.
Sora mea mă inspiră foarte mult.
E cu un an mai mare decât mine
și dacă ea încă joacă, pot și eu.
(Râsete)
Și sunt atâția: Roger Federer, care e un pic mai mare decât mine
și câștigă încă toate premiile, așa că știu că pot și eu.
Lucrul acesta m-a inspirat foarte mult, mai ales în ultima perioadă,
și știu că este ceea ce vreau să fac.
Iar povestea mea încă nu s-a terminat.
Am vorbit cu antrenorul meu despre asta.
Este o etapă nouă în viața mea,
copilul meu va sta în tribună
și sper că va face galerie pentru mine și nu va plânge prea mult.
GK: Ai scris o scrisoare frumoasă ieri pentru copilul tău
unde spui -- de la mama mai în vârstă către mama mai tânără
celei mai în vârstă, de la cea mai tânără, abia aștept să ajungi acolo.
Mulți simt la fel.
Te-am văzut cu un an în urmă, pentru că mă gândesc la tine, Serena.
Te-ai confruntat cu trei experiențe de viață într-o perioadă de șase luni:
sarcină, o victorie colosală, te-ai îndrăgostit.
Și când te-am văzut anul trecut,
te-am întrebat: „Cum stai cu dragostea?”
Iar tu ai zis: „Am cunoscut un tip. E cam tocilar, cam ciudat.
Nu-l cunoști.”
Am întrebat: „Cum îl cheamă?"
SW: Da, mi-amintesc că am vorbit despre asta.
GK: Și ai zis: „Alexis Ohanian.” Iar eu am zis: „Îl știu!”. E extraordinar!
Dar nu te-aș fi văzut vreodată lângă un tocilar,
iar tu ai zis: „Nici eu.”
SW: Sincer îți spun, nici eu,
dar a fost cel mai bun lucru pentru mine.
GK: De ce cel mai bun?
Arată el ca un tocilar?
Uită-te la cămașă.
(Râsete)
Chiar e un tip de treabă.
SW: Se vede că e pasionat de tehnologie.
GK: E un tip foarte, foarte bun.
Îmi place tare mult de el.
Cum a reușit el unde alții au dat greș?
Cum de ai știut că el este alesul?
SW: Nu vă spun,
dar...
(Râsete)
GK: Haide, Serena, spune!
SW: Păi...
(Râsete)
Da.
(Aplauze)
GK: Știi ce vreau să zic.
SW: E foarte iubitor și foarte bun, iar mama zice că este foarte grijuliu,
și când mi-a spus acest lucru
mi-am dat seama că da, chiar este,
sunt lucrurile mici care contează mult în viață.
GK: Cum ar fi?
SW: Lucrurile simple.
La compania mea de modă avem o prezentare în fiecare an,
iar anul trecut am alergat în disperare,
pentru că fac orice pentru acest spectacol
și pentru companie,
așa că alergam nebunește,
și a fost un simplu gest cu cămașa pe care o purta,
voia să fie sigur că am și eu una la fel,
a fost... o poveste ciudată.
A fost mai bine în realitate, credeți-mă.
GK: A fost frumoasă cererea în căsătorie?
Sau a fost un cântec al lui Beyonce?
„Dacă îți place, atunci ar fi cazul să-i dai un inel”?
Te-ai simțit forțată să te măriți?
Știai că o să se întâmple?
SW: Nu am simțit niciodată presiunea de a mă căsători
și nu pot să spun că sunt genul care să se mărite.
Îmi place foarte mult viața mea.
Îmi place libertatea.
Am auzit că n-ar mai fi la fel după.
Dar îmi place tot ce fac,
și îmi iubesc cariera
și am simțit mereu că nu vreau nimic care să interfereze cu ea.
Am fost atât de orientată pe carieră
încât atunci când m-a cerut în căsătorie
aproape că m-am înfuriat.
Nu aproape.
Chiar m-am înfuriat pentru că era în mijlocul perioadei de antrenament
și-am zis: „Trebuie să câștig Australian Open.
Nu pot să zbor la Roma.”
Pentru că voia să mă ducă la Roma,
iar eu spuneam: „Nu pot. Trebuie să câștig."
Atât de concentrată eram.
GK: Uitați o fată care spune: „Nu, nu pot să merg la Roma.”
SW: Dar eram foarte concentrată pe țelul meu
și era un jucător pe care voiam să-l întrec.
Voiam să bat recordul lui Steffi Graf,
iar asta însemna mult pentru mine
și când îmi pun ceva în minte,
sunt foarte hotărâtă să câștig,
orice s-ar întâmpla.
GK: Ai afirmat
că ești dependentă de victorii.
Ce vrei să spui cu asta?
SW: Cred că sunt super dependentă de victorie.
Cred că odată ce ai experimentat-o
vrei să simți mereu acea senzație.
Aveam doar 17 ani când am câștigat primul meu campionat,
dar niciodată n-am uitat ce am simțit
și am senzația că de câte ori câștig
vreau să retrăiesc acea emoție de la primul campionat.
Nu există senzație pe lume ca aceasta.
E ca și când toți anii aceștia de pregătire,
începând cu copilul care se joacă
și apoi câștigă... e o experiență extraordinară.
Eu am simțit că îmi place acea senzație
și fără îndoială nu-mi place sentimentul înfrângerii.
GK: De altfel, cei din jurul tău spun că nu știi să pierzi.
SW: Nu sunt cea mai bună în a accepta o înfrângere.
GK: Că ești chiar foarte, foarte rea.
Niciunui sportiv sau campion nu-i place să piardă.
Înțeleg asta.
Dar se spune că atunci când pierzi ești de-a dreptul groaznică.
(Râsete)
SW: Ce pot să spun, sunt numărul unu și la înfrângeri.
(Râsete)
(Aplauze)
GK: Mereu am fost curioasă de relația dintre tine și Venus,
pentru că toți care te cunosc și care ți-au urmărit cariera
știu că sunteți foarte apropiate
și că excelați în tot ce faceți,
dar m-am întrebat adesea, când joci cu ea,
joci mai prost pentru că vrei să faci ceva pentru ea
sau joci foarte bine pentru că vrei s-o înfrângi.
E mai ușor sau mai greu să joci împotriva ei?
SW: Să joc cu Venus e ca și când aș juca cu mine,
pentru că am crescut jucând una cu alta, antrenându-ne împreună.
Și asta a fost mereu foarte greu,
pentru că e adversarul meu cel mai dur.
E înaltă, e rapidă,
lovește tare ca și mine, servește ca mine.
E ca și când aș juca la perete.
GK: Te cunoaște.
SW: Știe unde dau mingea înainte să o lovesc,
așa că nu e foarte ușor,
dar când mă duc pe teren
trebuie neapărat să-mi blochez mintea și să îmi spun:
„Știi ceva?
Joc cu un adversar extraordinar, dar azi trebuie să fiu mai bună.
Nu-mi pasă cine este, dacă e sora sau prietena mea,
azi trebuie să fiu mai bună
și trebuie să-mi doresc mai mult decât oricine asta, în acest moment,
oriunde în această lume.”
GK: Deci niciodată pe teren nu-i dai un avantaj lui Venus?
Pentru că mereu a fost Venus și Serena.
SW: Da.
GK: Iar acum sora cea mică a întrecut-o pe cea mare.
Te simți vinovată?
Ești bucuroasă?
Este greu pentru tine?
SW: Nu simt nimic despre asta.
În viața mea încă este și a fost mereu Venus și Serena.
Este dragostea vieții mele, cea mai bună prietenă
și sufletul meu pereche.
Vreau să spun...
E o fotografie în care mă împinge,
v-aș arăta-o, dar e de foarte proastă calitate,
în care mă împinge în căruț pe terenul de tenis
și mereu a avut grijă de mine.
Îmi cheltuiam toți banii de buzunar pe înghețată și fleacuri,
(Râsete)
iar ea îmi dădea din banii ei la școală,
ca să fie sigură că iau ceva de mâncare, iar ea nu își lua,
și așa a fost mereu
de când o știu.
Așadar mereu am avut acest respect extraordinar una pentru alta,
această dragoste minunată,
și cred că e important ca oamenii să înțeleagă că poți avea succes
păstrând în același timp o relație excelentă.
Suntem dușmani de moarte pe teren,
dar în secunda în care dăm mâna, suntem din nou cele mai bune prietene.
Mie s-ar putea să-mi ia o zi dacă pierd,
dar pentru Venus...
(Râsete)
GK: Se întâmplă să fii pe teren și să lovești mingea
gândindu-te: „Asta e pentru când eram clasa a 7-a și ai făcut...”?
Nu ți se întâmplă niciodată?
SW: Cred că ea ar trebui să aibă astfel de momente,
pentru că niciodată nu mi-a făcut nimic rău,
dar eu sunt cea mai mică. Sora cea mică.
GK: Serena, nu ți-a făcut niciodată niciun rău? Chiar?
Am trei surori. Îmi vin în minte câteva răutăți pe care le-am făcut.
SW: Poate că mi-a spălat creierul și am uitat.
GK: Nu cred, însă dragostea pentru ea este foarte sinceră. Știu asta.
SW: Da. GK: Așa este.
SW: Am fost crescute să fim foarte apropiate
și suntem extrem de apropiate.
Nu doar cu ea.
Mai am trei surori și am fost mereu foarte apropiate.
GK: Înaintea unui meci mare, voi două nu stați împreună
să spuneți, hei, ieșim pe teren și... nu se întâmplă?
SW: Bine, e nostim. Înainte de Australian Open
eram amândouă în vestiar
și eu mereu o șicanez, așa că mi-am scos aparatul în timp ce se schimba.
Am început să-i fac poze, ceea ce e foarte deplasat,
și s-a supărat pe mine.
A spus „Serena, încetează!” Iar eu doar râdeam.
Ăsta e genul de relație dintre noi și cum spuneam
în momentul când intrăm pe teren,
e ca și când suntem dușmani de moarte,
dar în secunda în care am ieșit, ca și înainte, suntem doar...
Cam asta este, pentru că până la urmă
ea va fi mereu sora mea.
Nu voi juca la turneul din Australia...
Cine știe, joc de-atâta vreme,
dar nu cred că voi mai juca peste 50 de ani, nu?
Să fim siguri, să zicem 50 de ani.
GK: Nu prea cred, Serena. N-a mai fost nimeni ca tine.
Dacă te gândești, n-a mai fost nimeni
care să combine genul și rasa așa cum ai reușit tu,
influența și controlul pe care le ai.
Când erai mică spuneai „Vreau să fiu ca ea?”
Pentru că acum fetițele se uită la tine
și spun „Vreau să fiu ca ea.”
Ca cine doreai să fii?
SW: Foarte interesantă întrebarea și mă bucur că ai pus-o.
Când eram mică îmi doream mereu să fiu cea mai bună
și mi-am zis, ca să fii cea mai bună, trebuie să ai drept model pe cel mai bun.
Prin urmare, când am început turneele, de foarte mică,
o vedeam pe Steffi Graf, pe Monica Seles
și chiar pe Pete Sampras,
și vedeam ce făceau
și chiar am observat că Steffi și Monica
nu prea vorbeau cu ceilalți jucători
erau cam pe cont propriu
și extrem de concentrate
și l-am văzut pe Pete Sampras, cu tehnica pe care o avea,
și mi-am spus „Așa vreau să fiu”.
Și asta am făcut, gândindu-mă că dacă vrei să fii cel mai bun,
trebuie să stai lângă oameni
și să iei drept exemplu pe cei mai buni,
pentru că nu vei putea fi cel mai bun
dacă nu îi ai drept model pe cei care sunt în top.
GK: Mulți spun că nimeni nu muncește ca tine.
SW: Muncesc din greu. GK: Așa am auzit și eu.
SW: Lumea zice „E așa de talentată, atât de sportivă.”
Dar n-am fost. Am fost chiar mică pentru vârsta mea.
Am crescut mai târziu
și a trebuit să muncesc din greu,
iar unul din motivele pentru care am luptat și am muncit atât
este că am fost chiar foarte, foarte mică.
GK: Cu siguranță.
Nu mai ești mică.
SW: Așa e, am crescut acum.
Dar am fost micuță când eram copil, nu știu de ce.
Poate pentru că Venus a mâncat toate cerealele.
GK: Un alt lucru despre care se vorbește este corpul tău.
Corpul tău pune bărbații și femeile cu botul pe labe.
În sensul bun al cuvântului.
Multe s-au spus despre corpul tău.
Că este o operă de artă, e masculin, e superb...
nu s-a mai văzut așa ceva.
Ai avut vreo problemă cu corpul tău când erai mică?
Ți-a plăcut întotdeauna corpul tău?
SW: E interesant, atunci când ești adolescentă
și crești în atenția publicului,
ai parte de o foarte mare atenție
și ca orice fată care e adolescentă,
bineînțeles că nu eram mulțumită de corpul meu.
Nu-mi plăcea.
Nu înțelegeam de ce am mușchi.
Așa că am încetat să mai ridic greutăți.
Mi-am zis că nu mai fac asta.
Dar după ce am câștigat US Open,
am înțeles cum m-a ajutat corpul în a-mi atinge scopul
și am vrut să mă bucur de asta
și să fiu recunoscătoare.
Mereu am fost sănătoasă.
Sunt chiar norocoasă și binecuvântată
și simt nu doar că sunt fericită cu corpul meu,
dar aș vrea ca și alte persoane și alte tinere,
care au trecut prin ce am trecut eu,
să fie mulțumite cu ele.
Așa că orice ar zice lumea
că e masculinizat, prea mare, sau prea mic,
nu mă deranjează atâta vreme cât îmi place de mine.
(Aplauze)
GK: Știu că ai învățat multe din victorii,
dar ce ai învățat din înfrângeri?
SW: Nu-mi place să pierd, dar cred că înfrângerile m-au adus aici.
Singurul motiv pentru care sunt ceea ce sunt e datorat înfrângerilor
și unele sunt foarte dureroase,
dar n-aș renunța la niciuna,
pentru că de fiecare dată când pierd
trece multă vreme până pierd din nou,
deoarece învăț enorm dintr-o înfrângere.
Și încurajez pe oricine cu care vorbesc,
le spun: „Fii atent, dacă pierzi sau se întâmplă ceva,
nu neapărat în sport — în afaceri sau la școală,
învață din asta.
Nu trăi în trecut, trăiește în prezent,
și nu mai face aceleași greșeli pe viitor.”
Și așa încerc să-mi ghidez viața.
GK: Acum te pregătești de nuntă
și aș vrea să știu dacă va fi departe de casă
la Catskills sau Poconos, sau în Florida?
La ce v-ați gândit?
Mare sau mică?
SW: Ne gândim la una medie. Nu vrem să fie foarte mare,
dar nici nu vrem să refuzăm anumite persoane.
Așa că ne gândim la una medie, dar doar ne gândim.
Eu sunt o persoană foarte veselă. Sper că s-a văzut asta azi.
Nu sunt foarte serioasă.
GK: Și îți place să dansezi.
Care este următorul capitol pentru Serena Williams?
SW: Ce urmează pentru mine.
În mod clar o să am un bebeluș
și am de gând să rămân în formă și să revin să joc tenis
lucrând în continuare la linia de modă.
Va fi super!
GK: Știi dacă este fată sau băiat?
SW: Nu știu, dar am o presimțire.
Șansele sunt egale, dar simt cumva.
GK: Gayle e un nume neutru.
Orice ați decide tu și Alexis, vă ținem pumnii!
SW: Vă mulțumesc! GK: Cu plăcere.
Îți facem galerie, Serena Williams. SW: Vă mulțumesc!
Mulțumesc.
(Aplauze)