Dignite ruku --
svi vi koji ste putovali avionom unazad godinu dana.
Odlično
Ispada da dijelite to iskustvo
s više od tri milijarde ljudi svake godine.
A kada strpamo toliko ljudi u sve te metalne cijevi
što lete diljem svijeta,
ponekada se ovakve stvari dogode
i dobijemo epidemiju bolesti.
Prvi puta sam se počeo baviti ovom temom
prošle godine, kada sam čuo za epidemiju Ebole.
I ispada da,
iako se Ebola širi tjelesnim tekućinama velikih kapljica
ograničenim dosegom,
postoji širok spektar drugih bolesti
koje se mogu raširiti avionskom kabinom.
Najgore je da kada gledamo razne statistike,
to je prilično zastrašujuće.
Na primjeru H1N1,
jedan je čovjek odlučio ući u avion
te je za vrijeme jednog jedinog leta
uspio zaraziti 17 osoba.
Jedan drugi čovjek, zaražen SARS-om,
se ukrcao na trosatni let
i zarazio 22 osobe.
Nije baš nešto čime se ti ljudi mogu ponositi.
Analizirajući situaciju, pronalazimo da je
zaista vrlo teško zapaziti ove bolesti.
Tako da kada se neka osoba ukrca na avion,
ona može biti oboljela
i mogla bi zaista biti u periodu latentnosti
u kojem bi mogla biti nositelj bolesti
bez ikakvih simptoma,
i mogla bi, zauzvrat, zaraziti
mnoge osobe u avionu.
Kako se to zaista događa je
da zrak ulazi kroz gornji dio kabine
i s obje strane kabine, označeno plavim strelicama.
Taj zrak zatim izlazi kroz vrlo učinkovite filtere
koji eliminiraju 99.97 posto patogena blizu ispusta.
Međutim, ono što se događa
je pojava kružnog protoka miješanog zraka.
Tako da ako netko kihne,
taj zrak bi se uskovitlao nekoliko puta
prije nego bi uopće uspio proći kroz filtere.
Stoga sam pomislio: ovo je očito prilično ozbiljan problem.
Nisam imao dovoljno novca da odem i kupim avion,
tako da sam odlučio sastaviti kompjuter.
Ispada da računalnom dinamikom fluida
možemo pokretati simulacije koje rezultiraju
podacima veće preciznosti
nego da fizički mjerimo iste podatke u avionu.
I to, u biti, funkcionira tako da započnete
s ovim 2D crtežima --
ove crteže možete naći u tehničkim nacrtima svugdje po internetu.
Uzmete ih, umetnete u softver za 3D modeliranje,
koji konstruiraju taj 3D model.
Zatim podijelite taj izgrađeni model u sitne komadiće,
u biti pretvorite u mrežu koju računalo može bolje razumjeti.
I onda pokažete računalu gdje zrak ulazi i izlazi iz kabine,
ubacite tonu fizike
i praktički sjedite i čekate dok računalo ne završi sa simulacijom.
Ono što zapravo dobijemo s konvencionalnom kabinom je sljedeće:
primjećujete da osoba u sredini kiše,
i PAF -- zrak ode ljudima u lice.
Prilično je odvratno.
Primjećujete ona dva putnika, s prednje strane
koji sjede uz centralnog putnika,
da baš i ne uživaju.
A kada pogledamo situaciju s boka,
primjećujete kako se patogeni raspoređuju uzduž kabine.
Prvo što sam pomislio je bilo, "Ovo nije dobro."
Tako da sam proveo više od 32 različite simulacije
i na koncu došao do narednog zaključka.
Ovo zovem -- patent u postupku -- Globalni Ulazni Usmjerivač.
S time smo u mogućnosti smanjiti prijenos patogena
za otprilike 55 puta,
i povisiti udisanje svježeg zraka za otprilike 190 posto.
Ovo radi tako
što bismo montirali ovaj komad kompozitnog materijala
u ova postojeća mjesta u avionu.
Instalacija je troškovno vrlo efikasna
i možemo ju sprovesti preko noći.
Sve što trebamo učiniti je zašarafiti par šarafa i spremni smo.
Rezultati koje dobivamo su apsolutno zadivljujući.
Umjesto onih problematičnih zračnih kovitlanja
stvaramo ove zračne zidove
koji se spuštaju između putnika
i stvaraju osobne zone za disanje.
Možete primijetiti da putnik u sredini ponovno kiše,
no ovaj put njegovo kihanje možemo efektivno gurati dolje
prema filterima za eliminaciju.
Isto vrijedi i za bok,
možete primijetiti da možemo direktno gurati patogene prema dolje.
Tako da ako pogledate ponovno isti scenarij
no s ovim izumom instaliranim,
primjećujete kako srednji putnik kiše,
no ovaj put guramo njegov kašalj direktno dolje u ispuh
prije nego dobije priliku zaraziti ostale putnike.
Primijetite da dva putnika koja sjede uz našeg srednjeg putnika
praktički ne udišu nikakve patogene.
Pogledajte također isto s boka,
i vidite vrlo efikasan sustav.
Ukratko, s ovim sustavom pobjeđujemo zarazu.
Kada razmislimo što ovo znači,
vidimo da to ne funckionira samo ako putnik u sredini kihne,
nego i ako putnik u sjedalu uz prozor kihne
ili ako putnik uz prolaz kihne.
Što ovo rješenje znači za svijet?
Pa, kada sagledamo sve
od računalne simulacije preko stvarnog života,
možemo vidjeti s ovim 3D modelom izrađenim ovdje,
isprintanim 3D pisačem,
možemo vidjeti isto kolanje zraka prema dnu,
dolje prema putnicima.
U prošlosti, epidemija SARS-a je koštala svijet
oko 40 milijardi dolara.
A u budućnosti,
veliko izbijanje bolesti bi moglo koštati čitav svijet
više of tri trilijuna dolara.
U prošlosti smo morali povući avion iz službe
jedan do dva mjeseca,
potrošiti desetke tisuća sati rada i nekoliko milijuna dolara da bismo
pokušali učiniti nešto.
Međutim, sada možemo nešto instalirati praktički preko noći
i odmah vidjeti rezultate.
Tako da ovo trebamo sprovesti kroz certifikaciju,
i testiranja u letu,
i kroz sve one regulatorne procese za odobrenje.
No ono što se da zaključiti je da su ponekad najbolja rješenja
I prije dvije godine, na primjer,
čisto zbog nedostatka tehnologija.
No trenutno, s naprednim računalnim simulacijama
i razvojem Interneta,
nalazimo se u zlatnoj eri inovacija.
Stoga vas sve želim danas upitati: čemu čekanje?
Zajedno možemo izgraditi budućnost danas.
Hvala
(Aplauz)
ujedino i najjednostavnija.
ovaj projekt se ne bi ni ostvario,