Hej! Jag heter Eve. Jag är från Ylivieska.
Faktum är att jag föddes i Kalajoki,
i lilla byn Typpö, med 80 invånare.
Kalajoki, Typpö och Ylivieska ligger i Norra Österbotten, i Finland.
Men sant, jag flyttade till Ylivieska när jag var två år,
och bodde där tills jag var sjutton år.
När jag var sjutton så flyttade jag till Japan över ett år.
Jag var där som utbytesstudent, på gymnasium, och studerade japanska.
Jag har alltid varit intresserad av språk och kultur,
och jag har alltid velat resa en massa.
Och efter gymnasiet flyttade jag till Helsingfors för att läsa afrikansk forskning
När jag flyttade till Helgsinfors märkte jag av min dialekt,
så som jag talade hemma i Ylivieska,
och folk i Helsingfors förstod inte vissa ord,
som "ammata", vilket är att vara barnvakt,
och "viruttaa", vilket är att diska.
Dessa är helt normala ord för mig, som jag använder i vardagen,
och det är spännande att märka av någon annan,
som också talar finska, inte förstår mig,
fastän vi talar samma språk.
När jag studerade på universitetet, bodde jag i Namibia i ett och ett halvt år.
Jag var först där vid årsskiftet och studerade på Namibias universitet.
Jag studerade sociologi och oshiwambo där.
Och efter kanske ett år flyttade jag dit igen.
Jag arbetade på ambassaden som praktikant i sex månader.
Och nu, efter en lång universitetskarriär, avslutar jag äntligen en magisterexamen.
Och naturligtvis.
Inte nu längre, när jag har bott i Helsingfors i ungefär åtta år,
så jag har inte längre en mycket stark österbottnisk dialekt.
Det dyker upp när jag ringer till min mamma. Eller när jag ringer till mina systrar.
Då dyker dialekten upp och blir starkare,
men jag finner att jag nu inte talar fruktansvärt i dialekt.
Och även ...
Kanske när jag var tonåring så började jag läsa mycket mer på engelska,
för att jag har alltid varit så intresserad av språk,
så jag har blivit flytande på engelska, så jag började läsa
mycket mer på engelska, och jag har också många utländska vänner,
så jag talade också mycket på engelska och började skriva på engelska.
Jag gillar att skriva mycket på fritiden, så jag märkte att ...
Eller jag trodde då som tonåring att det var mycket coolare att läsa och skriva
på engelska. Och nu, när jag har gjort det så länge, har jag märkt att
det är inte lika lätt, fortfarande lätt, men inte lika lätt som förr
att naturligt läsa och skriva på finska
engelskan har tagit över finskan som mitt känslomässiga språk,
och finskan är inte längre ett språk som är lika lätt att läsa som att skriva.
Det är mer naturligt för mig att läsa på engelska. Och nu, efter trettio
år har gått, har jag börjat känna det på något sätt
att jag har missat något undantag, eller jag har irriterad mig mycket över det,
att jag inte längre läser så mycket på finska och på något sätt inte kan skriva med det,
och det känns inte så säkert för mig.
Det känns svart, att jag lossnat från mina rötter och hem.
Jag är inte bra kopplat till det längre. Så då har jag försökt
läsa mer finska och öva på att skriva mer på finska,
att jag på något sätt skulle komma tillbaka till mina rötter.
Tack.