A Földön
kb. 60 milliónyian kényszerülnek elhagyni otthonukat,
hogy elmeneküljenek a háború, az erőszak és az üldöztetés elől.
Többségük a hazáján belül lakhelyét elhagyni kényszerült személy,
azaz otthonukból ugyan elmenekültek, de az országot nem hagyták el.
Mások átlépték a határt, és más országban keresnek menedéket.
Rendszerint őket hívják menekülteknek.
De pontosan mit jelent ez a kifejezés?
A történelemben több ezer éve léteznek menekültek,
de a modern meghatározás az 1951. évi ENSZ-egyezményben lelhető föl,
amely a menekültek jogállására vonatkozik,
a II. világháborúban történt tömeges üldözésekre és kitelepítésekre válaszul.
Eszerint menekült az, aki állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik,
és képtelen hazatérni
az üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt.
Az üldöztetés faji, vallási okok, nemzeti hovatartozás, politikai meggyőződés
vagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozás miatti érheti,
és gyakran köthető háborúhoz vagy erőszakos cselekményekhez.
Jelenleg a világ menekültjeinek mintegy fele gyermek,
egy részük nélkülözi felnőtt kíséretét.
E helyzet különösen kiszolgáltatja őket
a gyermekmunkáltatóknak és a szexuális kizsákmányolásnak.
Minden menekült története más és más.
Sokan kényszerülnek kockázatos utazásokra vállalkozni.
De mielőtt rátérnénk, mivel járnak ezek az utazások,
tisztázzunk valamit.
Sokan keverik e fogalmakat:
migráns és menekült.
Migránson azt értjük, aki elhagyta hazáját
valamilyen okból, de annak nincs köze az üldöztetéshez:
pl. jobb gazdasági lehetőségeket remélve,
vagy elhagyja az aszály sújtotta vidéket jobb létfeltételek reményében.
Sokakat természeti katasztrófák
élelmiszerhiány
és egyéb nehézségek miatt
telepítenek ki,
de a nemzetközi jog – helyesen vagy helytelenül –
menekülteknek csakis a viszályok és erőszak elől menekülőket ismeri el.
Mi történik, ha valaki elmenekül hazájából?
A legtöbb menekülő útvonala hosszú és veszélyes,
alig jutnak fedélhez, vízhez és táplálékhoz.
Mivel a távozás esetleg hirtelen és váratlan,
a holmijuk esetleg otthon marad,
és a viszályok elől menekülve gyakran irataik pl. vízumuk sincsenek,
hogy repülőre ülhessenek, és jogszerűen léphessenek be egy másik országba.
Anyagi és politikai tényezők is akadályozhatják őket,
hogy a bevett utat válasszák.
Ezért általában csak szárazföldön vagy tengeren utazhatnak,
és lehet, hogy embercsempészekre kell bízniuk magukat,
hogy átjuttassák őket a határokon.
Van, akinek az jelenti a biztonságot, ha családjával marad,
mások egyedül próbálnak átkelni, és hátrahagyják szeretteiket
arra számítva, hogy majd később találkoznak.
Az elválás elviselhetetlenül hosszan tartó és megrázó lehet.
Noha a menekülők több mint a fele városba kerül,
néha az első állomásuk valamely helyi kormányzat
vagy az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága által fenntartott menekülttábor.
A menekülttábor ideiglenes megoldás, célja rövid időre szállást nyújtani,
amíg a lakók biztonságban haza nem térhetnek,
vagy be nem illeszkednek a fogadó országban,
vagy át nem települnek harmadik országba.
De az áttelepülés és a hosszabb távú beilleszkedés gyakran korlátozott.
Sok menekültnek nincs más választása, mint évekre, néha évtizedekre
a táborban maradni.
Az új országba érkezés után az áttelepült személy első jogi lépése,
hogy menedékjogért folyamodjon.
Ekkor válik menedékkérővé, de nem ismerik el hivatalosan
menekültként, amíg kérvényét el nem fogadják.
Noha az országok nagyjából egyetértenek a menekült definíciójában,
minden fogadó ország köteles minden menedékkérelmet megvizsgálni,
és eldönteni, megkaphatja-e a kérelmező a menedékjogot.
Az egyes országok eljárásrendje lényegesen eltérő lehet.
A fogadó országnak van számtalan kötelezettsége
a menekültként elismert személyek iránt;
pl. a minimálisan elvárható bánásmód és a diszkriminációmentesség biztosítása.
A menekültek iránti legalapvetőbb kötelezettség a visszaküldés tilalma,
annak elve, hogy a fogadó ország tartózkodjék a menekült visszaküldésétől
olyan országba, ahol életét és szabadságát fenyegetik.
A gyakorlatban a menekültek mégis gyakran áldozatai
a következetlen és hátrányosan megkülönböztető bánásmódnak.
Egyre inkább idegengyűlölet és rasszizmus közepette kényszerülnek
életük újjáépítésére.
Túl gyakran tagadják meg tőlük a munkába állás lehetőségét,
és válnak teljesen függővé a segélyektől.
Ráadásul, a menekültek gyermekei közül sokan nem járnak iskolába,
mert nincs pénz oktatásuk finanszírozására.
Ha visszapergetik családtörténetüket,
megvan az esélye, hogy fölfedezik:
őseik valaha kénytelenek voltak elhagyni hazájukat
háború, üldöztetés vagy hátrányos megkülönböztetés elől menekülve.
Nem ártana a történetükre emlékezni,
amikor menekültekről hallunk,
akik új otthonukat keresik.