Arreu del planeta,
hi ha uns 60 milions de persones que han hagut de deixar casa seva
per a escapar de la guerra, la violència i la persecució.
La majoria han esdevingut desplaçats interns,
que vol dir que han fugit de casa però que encara són als seus països.
Altres han creuat la frontera per a buscar refugi fora dels seus països.
Normalment se'ls denomina refugiats.
Però què significa exactament aquesta paraula?
Al món hi ha hagut refugiats des de fa mil·lennis,
però la definició moderna fou esbossada a la Convenció de l'ONU el 1951
en relació a l'estatut dels refugiats
en resposta a les persecucions massives i desplaçaments de la 2a Guerra Mundial.
Defineix un refugiat com algú que es troba fora del seu país d'origen
i que no pot tornar-hi
per un temor ben fundat de ser-hi perseguit.
Aquesta persecució pot ser deguda a la seva raça, religió, nacionalitat,
afiliació a un grup social particular o opinió política,
i està sovint relacionada amb la guerra i la violència.
Avui aproximadament la meitat dels refugiats són nens,
alguns no acompanyats d'un adult,
una situació que els fa especialment vulnerables a l'explotació infantil
o sexual.
Cada refugiat té una història diferent,
i molts han d'emprendre perillosos viatges amb desenllaços incerts.
Però abans de passar a què suposen els seus viatges,
aclarim una cosa.
Hi ha molta confusió respecte a la diferència entre els termes
"migrant" i "refugiat".
Els "migrants" són gent que deixa els seus països
per raons no relacionades amb la persecució,
com ara la cerca de millors oportunitats econòmiques
o l'abandó de zones afectades per sequeres a la recerca de millors circumstàncies.
Hi ha molta gent arreu del món que ha estat desplaçada
per catàstrofes naturals,
inseguretat alimentària,
i altres adversitats,
però la llei internacional, encertadament o no,
només reconeix com a refugiats els que fugen de conflictes i violència.
Aleshores, què passa quan algú fuig del seu país?
La majoria dels viatges dels refugiats són llargs i arriscats
amb un accés limitat a un sostre, aigua o menjar.
Com que la marxa pot ser sobtada i inesperada,
pot ser que abandonin les seves pertinences,
i la gent que escapa d'un conflicte sovint no té la documentació requerida,
com ara visats, per a pujar a un avió i entrar legalment en altres països.
Factors financers i polítics poden també impedir que viatgin
per les rutes habituals.
Això significa que poden viatjar només per terra o mar,
i poden necessitar confiar les seves vides a traficants,
per a què els ajudin a creuar fronteres.
Mentre alguns busquen la seguretat amb les seves famílies,
altres intenten passar sols i deixen enrere els seus éssers estimats
amb l'esperança de reunir-s'hi després.
Aquesta separació pot ser traumàtica i insuportablement llarga.
Encara que més de la meitat dels refugiats que hi ha al món són en ciutats,
adesiara la primera parada d'algú que fuig d'un conflicte és un camp de refugiats,
sovint dirigits per l'Agència de l'ONU per als Refugiats o pels governs locals.
Els camps de refugiats estan pensats per a ser refugis temporals,
usats a curt termini fins que els seus habitants poden tornar a casa,
ser integrats en un país d'acollida,
o ser reubicats en un altre país.
Però el reassentament i la integració a llarg termini són opcions limitades.
A molts refugiats no els queda altra que quedar-se als camps durant anys
i a vegades fins i tot dècades.
Després d'arribar a un nou país, el primer pas legal per a un desplaçat
és sol·licitar asil.
En aquest punt, són considerats sol·licitants d'asil
i no se'ls reconeix com a refugiats fins que la seva sol·licitud és acceptada.
Si bé en general els països coincideixen en una definició de refugiat,
cada país d'acollida és responsable d'examinar totes les sol·licituds d'asil
i de decidir si als sol·licitants se'ls concedeix l'estatut de refugiats o no.
Les directrius poden variar substancialment d'un país a un altre.
Els països d'acollida tenen diverses obligacions
envers aquells a qui han reconegut com a refugiats,
com ara la garantia de normes mínimes de tractament i no discriminació.
L'obligació més bàsica vers els refugiats és la no devolució,
un principi que impedeix que una nació pugui enviar cap persona
al país on la seva vida i llibertat són amenaçades.
En realitat, però, els refugiats són sovint víctimes
d'un tractament inconsistent i discriminatori.
Cada cop més són obligats a refer les seves vides enfrontant la xenofòbia
i el racisme.
I massa sovint no se'ls permet incorporar-se al mercat laboral
i són totalment dependents de l'ajuda humanitària.
A més, moltíssims nens refugiats no estan escolaritzats
degut a la falta de finançament dels programes educatius.
Si mireu enrere en la vostra història familiar,
hi ha possibilitats que descobriu que en algun punt,
els vostres ancestres fossin forçats a deixar la seva llar,
ja fos escapant d'una guerra o fugint de la discriminació i la persecució.
Seria bo per a tots nosaltres que recordéssim les seves històries
quan escoltem sobre els refugiats desplaçats avui en dia,
a la recerca d'un nova llar.