Jag vill berätta en kärlekshistoria.
Men den har inte ett lyckligt slut.
En gång i tiden var jag en envis liten femåring
som bestämde sig för att bli marinbiolog.
Trettiofyra år, 400 dykningar och en doktorsexamen senare,
och jag är fortfarande fullkomligt förälskad i havet.
I ett årtionde arbetade jag ihop med fiskesamhällen i Karibien,
jag räknade fisk, intervjuade fiskare,
designade om fiskeutrustning och utvecklade riktlinjer.
Jag har hjälpt till att komma underfund med
hur hållbar förvaltning kan se ut
för platser där livsmedelsförsörjning, arbete och kultur förlitar sig på havet.
I mitten av allt det här, blev jag förälskad.
I en fisk.
Det finns över 500 fiskarter som lever i de karibiska reven
men de jag inte kan förmå mig att sluta tänka på är papegojfisken.
Papegojfisken lever i korallrev över hela världen,
det finns 100 olika sorter,
de kan växa sig till över en meter långa och de väger över 20 kilo,
men det är de tråkiga grejerna.
Jag vill berätta om fem fantastiska saker om de här fiskarna.
Först och främst, munnen liknar näbben på en papegoja,
och är kraftfull nog att bita koraller,
även om de i regel är ute efter alger.
De är gräsklipparna av korallreven.
Vilket är av stor betydelse, då många korallrev är överväxta med alger
på grund av näringsföroreningar från avloppsvatten och gödningsmedel
som kommer från marken.
Det finns inte tillräckligt med växtätare,
som papegojefisken,
i korallreven som håller rent.
OK, den andra fantastiska saken.
Efter allt ätande, så bajsar de ut fin, vit sand.
En enda papegojfisk kan producera över 380 kilo
pulveriserade koraller varje år.
När jag dök brukade jag ibland
titta upp från min skrivplatta
och se strimmor av papegojfiskbajs som regnade ner.
Så nästa gång du slappar på en tropisk strand med vit sand,
kanske du kan skänka en tanke åt papegojfisken.
(Skratt)
För det tredje, de har en sådan stil.
Fläckig och randig, grönblå, magenta,
gul, orange, polka-prickar.
Papegojfisken är en stor anledning till att korallreven är så färgstarka.
Och som en äkta diva,
byter de utstyrsel flertalet gånger under deras livstid.
En ungdomlig utstyrsel, en mer vuxen klädstil,
för att sedan göra ett sista klädbyte.
För det fjärde, i samband med det sista klädbytet följer även ett könsbyte,
från hona till hane kallat sekventiell hermafroditism.
Dessa stora hanar samlar honorna i harem för att yngla av sig.
Heterosexuell monogami är definitivt inte naturens status quo.
Och papegojfisken exemplifierar det vackra
med olika sätt att fortplanta sig på.
Slutligen, det mest fantastiska är
ibland när papegojfisken gosar i ett hörn i korallrevet om natten,
utsöndras en slembubbla från en körtel i huvudet
som omsluter hela kroppen.
Vilket maskerar deras doft för rovdjur,
och skyddar dem från parasiter, så att de kan sova gott om natten.
Jag menar, hur häftigt är inte det här?
(Skratt)
Så detta är en bekännelse av min kärlek för papegojfisken
i deras extravaganta,
algätande, sandbajsande, könsbytande glans.
(Skratt)
Men med den här kärleken kommer hjärtesorg.
Nu när grouper- och snapperfiskar är fruktansvärt överfiskade,
siktar fiskare nu istället in sig på papegojfisken.
Harpunfiske slog ut de större arterna,
midnattsblå och regnbågspapegojfiskar är numer ytterst sällsynta,
och fiskenät och fällor fångar upp de mindre arterna.
Både som en marinbiolog, och singel,
så kan jag berätta för er,
att det finns inte många fiskar i havet.
(Skratt)
Och även min kärlek för deras hem, korallrevet,
som en en gång var lika livfullt som de karibiska kulturerna,
lika färgglatt som arkitekturen,
och lika livligt som en karneval.
På grund av klimatförändringarna,
utöver överfiske och föroreningar,
så kan korallreven vara utdöda inom 30 år.
Ett helt ekosystem, utplånat.
Det här är fruktansvärt,
för hundratals miljoner människor runt om i världen
är beroende av korallreven för deras näring och inkomst.
Låt det sjunka in.
Lite goda nyheter
är att platser som Belize, Barbuda and Borneo skyddar dessa "VIP:s"
Väldigt Viktig Papegojefisk.
Fler och fler platser etablerar skyddade områden
som skyddar hela ekosystem.
Det här är livsviktiga åtgärder, men det är ändå inte tillräckligt.
Idag när jag står här,
så är enbart 2,2% av havet skyddat.
Samtidigt är 90% av de större fiskarna,
och 80% av korallerna i det karibiska korallrevet utplånade.
Vi befinner oss i mitten av den sjätte massutrotningen.
Och det är vi människor, som orsakar den.
Det är även vi som har lösningarna.
Vrida tillbaka klimatförändringarna och överfiskning,
beskydda hälften av havet
och stoppa föroreningar från marken.
Men det här är massiva åtaganden
som kräver systematiska förändringar,
och vi tar verkligen god tid på oss att komma till skott.
Var och en av oss kan bidra.
Med våra röster, hur vi röstar, våra matvanor,
våra färdigheter och våra pengar.
Vi måste noggrant undersöka företagspraxis
och statlig policy.
Vi måste förändra kulturen.
Att anpassa samhällen efter lösningar
är det viktigaste.
Jag tänker aldrig att ge upp
med arbetet i att beskydda och återställa den här fantastiska planeten.
Varje habitat vi som vi bevarar,
varje tiondels grad av uppvärmning som vi förhindrar,
gör verkligen en skillnad.
Tack och lov så är jag inte motiverad av hopp,
utan snarare begäret av att vara till nytta.
För jag vet inte hur jag kan hålla ett ärligt tal
om min älskade papegojfisk och korallrev med ett lyckligt slut.
Tack så mycket.
(Applåder)