Vreau să vă relatez o poveste de dragoste.
Dar nu are un final fericit.
A fost odată o fetiță încăpățânată în vârstă de cinci ani,
care s-a decis să devină biolog marin.
După treizeci și șase de ani, 400 de scufundări și un doctorat,
încă mai sunt complet înamorată de ocean.
Am petrecut un deceniu muncind cu comunitățile de pescari
din Caraibe,
studiind pești, intervievând pescari,
reproiectând unelte de pescuit, și elaborând strategii.
Am contribuit la găsirea soluțiilor cu privire la managementul sustenabil
pentru locuri unde securitatea alimentară, locurile de muncă și culturile,
toate depind de ocean.
Prinsă între toate aceste chestii, m-am îndrăgostit.
De un pește.
Sunt peste 500 de specii de pești care trăiesc în recifurile din Caraibe,
însă aceia pe care pur și simplu nu mi-i pot scoate din minte
sunt peștii-papagal.
Peștii-papagal trăiesc în recifurile de corali din lume,
sunt 100 de specii,
pot crește mult peste un metru lungime,
și pot cântări mai mult de 20 kg,
dar astea sunt caracteristicile plictisitoare.
Vreau să vă enumăr cinci lucruri incredibile despre acești pești.
Mai întâi: au o gură ca și ciocul unui papagal,
destul de puternică să muște un coral,
deși în general aceștia consumă alge.
Sunt „cositoarele de gazon” din recif.
E o idee cheie, deoarece multe recifuri sunt încărcate cu alge
datorită poluării cu nutrienți din apele uzate și îngrășămintele
care se scurg de pe uscat.
Și nu sunt destui erbivori precum peștii-papagal
care au rămas în recifuri
să le cosească în întregime.
OK, iar acum al doilea lucru uimitor.
După ce au mâncat, ei elimină resturile sub formă de nisip fin alb.
Un singur pește-papagal poate produce mai mult de 380 kg
de coral pulverizat în fiecare an.
Uneori, când mă scufund,
mă uit în sus
și văd întocmai cum plouă cu resturi eliminate de peștii-papagal.
Data viitoare când o să vă relaxați pe o plajă tropicală cu nisip alb,
puteți să-i mulțumiți unui pește-papagal.
(Râsete)
În al treilea rând: au atât de mult stil.
Pestriți și dungați, albaștri-verzui, magenta,
galbeni, portocalii, cu buline polka,
peștii-papagal contribuie în mare măsură la coloratura recifurilor de corali.
Plus de asta, ca niște adevărate dive,
își schimbă garderoba de nenumărate ori.
O ținută tinerească,
una pentru „vârsta mijlocie”
și un stil „de apogeu”.
După schimbarea de garderobă, urmează cea de sex, de la feminin la masculin,
denumită hermafroditism secvențial.
Acești masculi mari adună apoi haremuri de femele pentru a se reproduce.
Monogamia heterosexuală nu este, cu siguranță, status quo-ul naturii.
Peștii-papagal exemplifică frumusețea
diverselor strategii de reproducere.
În al cincilea rând și cel mai incredibil,
când peștii-papagal se culcă confortabil într-un locșor din recif în timpul nopții,
aceștia secretă un balon de mucus dintr-o glandă din capul lor
care le învăluie întregul corp.
Acest lucru le ascunde mirosul în fața prădătorilor
și îi protejează de paraziți
așa că ei pot dormi buștean.
Ce tare e asta!
(Râsete)
Aceasta este declarația mea de dragoste pentru peștii-papagal
în toată splendoarea lor,
mâncători de alge, căcăcioși de nisip, și care-și schimbă sexul.
(Râsete)
Dar această iubire îmi frânge inima.
Fiindcă peștii-meru și bibanii de mare sunt pescuiți în mod excesiv,
pescarii au luat în vizor peștii-papagal.
Vânătoarea subacvatică nu mai țintește speciile mari,
peștii-papagal albaștri și cei curcubeu au scăzut drastic ca număr,
plasele și capcanele agață speciile mai mici.
Atât în calitate de biolog marin cât și ca persoană,
pot să vă spun
că nu mai există atâția pești în ocean.
(Râsete)
Apoi, mai e dragostea mea pentru casa lor,
reciful de corali,
care a fost cândva la fel de vibrant precum cultura caraibiană,
la fel de multicolor precum arhitectura,
la fel de zgomotos precum un carnaval.
Din cauza modificărilor climatice,
pe lângă pescuitul în exces și poluare,
recifurile de corali ar putea să dispară în decurs de 30 de ani.
Un întreg ecosistem radiat.
Este devastator,
pentru că sute de milioane de oameni din întreaga lume,
depind de recifuri pentru alimentație și venituri.
Să-mi termin ideea.
Sunt și puține vești bune,
și anume că locuri precum Belize, Barbuda și Bonaire protejează acești VIP -
Very Important Parrotfish.
De asemenea, din ce în ce mai multe locuri stabilesc arii protejate
care protejează întregul ecosistem.
Acestea sunt eforturi binevenite, dar nu suficiente.
În timp ce eu discut aici,
doar 2,2 procente din ocean sunt protejate.
Între timp, 90% din peștii mari
și 80% din coralii din recifurile caraibiene
deja au dispărut.
Suntem în mijlocul celei de a șasea extincții în masă.
Iar noi, oamenii, suntem cei care cauzăm asta.
Dar avem și soluțiile.
Trebuie să anulăm schimbările climatice și pescuitul excesiv,
să protejăm oceanul,
și să oprim poluarea ce se scurge de pe uscat.
Acestea sunt angajamente mari,
care necesită schimbări sistematice,
și noi chiar ne investim timpul prețios să realizăm asta.
Cu toții putem contribui.
Cu voturile noastre, vocile noastre, opțiunile alimentare,
abilitățile noastre și cu banii noștri.
Trebuie să revizuim și practicile corporative
și politicile guvernamentale.
Trebuie să transformăm cultura.
Să construim comunități care să vină cu soluții
este cel mai important lucru.
Nu intenționez să renunț vreodată
la munca mea pentru protejarea acestei planete magnifice.
Fiecare habitat pe care-l conservăm,
fiecare zecime de grad de încălzire pe care o prevenim,
contează cu adevărat.
Din fericire nu sunt motivată de speranță,
ci mai degrabă de dorința de a ajuta.
Pentru că nu știu cum să țin un discurs onest
despre scumpul meu pește-papagal și recifurile de corali
care să aibă un final fericit.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)