Elmondok egy szerelmi történetet.
De a vége nem túl vidám.
Hol volt, hol nem volt, volt egyszer egy makacs ötéves,
aki úgy döntött, hogy tengerbiológus lesz.
34 évvel, 400 merüléssel és egy doktorival később
még mindig imádom az óceánt.
10 évig dolgoztam halászati közösségekkel
a Karib-térségben
halakat számolva, halászokkal beszélgetve,
újratervezve a halászfelszerelést, és fejlesztve a szabályozást.
Segítek kitalálni, hogyan lehet fenntartható gazdálkodást folytatni ott,
ahol az élelmiszerbiztonság, a munka és a kultúra
mind a tengertől függ.
És mindeközben szerelmes lettem.
Egy halba.
Több mint 500 halfaj él a karibi zátonyokon,
de az egyetlen, amit képtelen vagyok elfelejteni:
a papagájhalat.
A papagájhal világszerte megtalálható a korallzátonyokon,
100 különböző alfaja van,
egy méternél is jóval nagyobbra nőhetnek,
és 20 kg-nál is többet nyomhatnak,
de ez az unalmas rész.
Szeretnék öt hihetetlen tényt megosztani a papagájhalakról.
Az első, hogy olyan a szájuk, akár egy papagáj csőre,
el tudják harapni a korallt,
bár általában algákat esznek.
Ők a zátonyok fűnyírói.
Ez fontos, mert sok zátonyt ellep az alga,
a földről befolyó szennyvíz és műtrágya
tápanyagszennyezése miatt.
És nincs túl sok olyan növényevő hal,
amely a zátonyokról
lelegelné ezeket.
Rendben, a következő csodás tény:
Evés után apró, fehér homokot ürítenek.
Egyetlen papagájhal több mint 380 kg-ot
termel ebből a korallporból évente.
Néha, amikor búvárkodtam,
és felnéztem,
csak a papagájhal ürülékének kondenzcsíkjait láttam.
Szóval legközelebb, ha fehér homokos strandon pihennek,
gondoljanak a papagájhalra.
(Nevetés)
A harmadik: rendkívül stílusosak.
Foltos és csíkos, kékeszöld, bíborvörös,
sárga, narancs, pöttyös,
a papagájhalak beszínezik az egész korallzátonyt.
Sőt, dívastílushoz illően
több öltözetük is van életük során.
Egy fiatalos megjelenés,
egy közepes
és egy végső megjelenés.
A negyedik, hogy az utolsó öltözetükkel nemváltás is történik nőstényből hímbe,
ezt szekvenciális hermafroditizmusnak nevezzük.
Ezek a nagy hímek aztán háremet alakítanak ki maguknak a szaporodáshoz.
Nem a heteroszexuális monogámia a legrégibb állapot a természetben.
És a papagájhalak jól bemutatják
a különböző reproduktív stratégiák szépségeit.
Az ötödik és leghihetetlenebb:
amikor elvonulnak éjszakára,
egy nyálkabuborékot alkotnak
az egész testük köré.
Ez elfedi a szagukat a ragadozók elől,
és megvédi őket a parazitáktól,
hogy nyugodtan alhassanak.
Mi ez, ha nem menő?
(Nevetés)
Ez az én szerelmi vallomásom a papagájhalakról,
az ő virító,
algaevő, homokot potyogtató, nemváltó lényükről.
(Nevetés)
De ez a szerelem fájdalmas.
Most, hogy a sügért és csattogóhalat siralmasan túlhalászták,
a halászok a papagájhalat keresik.
A szigonypuskákkal kifogják a nagyobb egyedeket,
a kékszegélyes és a szivárvány papagájhal már nagyon ritka,
a hálók és csapdák pedig elfogják a kisebbeket.
Tengerbiológusként
és szingliként is mondhatom,
nincs túl sok hal a tengerben.
(Nevetés)
És ott van a szeretetem az otthonuk iránt,
a korallzátonyok iránt,
melyek egykor olyan élénkek voltak, akár a Karib-szigetek kultúrája,
olyan színesek, akár az építészet,
és olyan nyüzsgő, akár a karnevál.
Az éghajlatváltozás,
a tetejében még a túlhalászás és a szennyezés miatt is,
a korallzátonyok 30 éven belül eltűnhetnek.
Egy teljes ökoszisztéma tűnik el.
Ez megsemmisítő erejű,
mivel a Földön több százmillió ember
élelme és jövedelme függ a zátonyoktól.
Ezt meg kell emészteni.
Egy kis jó hír,
hogy az olyan helyek, mint Belize, Barbuda vagy Borneo, védi ezeket a VIP-ket:
"Valóban Izgalmas Papagájhalak"-at.
Emellett sok helyen védőövezeteket alakítanak ki,
ami az egész ökoszisztémát védi.
Ezek létfontosságú kezdeményezések, de nem elegendőek.
Ebben a pillanatban
csupán az óceán 2,2 százaléka védett,
míg a nagy halak 90 százaléka,
és a karibi korallzátonyok 80 százaléka
már eltűnt.
A hatodik tömeges kihalás közepén vagyunk.
És mi, emberek vagyunk az okozói.
Megvannak a megoldásaink is.
Visszafordítani az éghajlatváltozást és a túlhalászást,
megvédeni az óceán felét,
véget vetni a földről származó szennyezésnek.
De ezek hatalmas feladatok,
amelyek következetes változtatásokat igényelnek,
mi azonban tétovázunk cselekvés helyett.
De mindannyian hozzájárulhatunk.
Szavazatainkkal, véleményünkkel, megválasztva ételeinket,
a képességeinkkel és a pénzünkkel.
Át kell vizsgálnunk a nagyvállalati gyakorlatot
és a kormánypolitikát.
Át kell alakítanunk a kultúrát.
A közösségi erővel kell támogatni a megoldásokat,
ez a legfontosabb dolog.
Soha nem fogom feladni
csodálatos bolygónk védelmét és helyreállítását.
Minden apró élőhely, amit megóvunk,
és minden tizedfok felmelegedés, amit megelőzünk,
tényleg számít.
Szerencsére nem a remény motivál,
hanem a vágy, hogy hasznos legyek.
Mert nem tudom, hogyan tartsak egy olyan őszinte beszédet
szeretett papagájhalaimról és a korallzátonyokról,
aminek boldog vége van.
Köszönöm.
(Taps)