Három évvel ezelőtt
decentralizált web kiépítésébe fogtam,
mert aggasztott internetünk jövője.
Az, amit ma használunk, kapuőrökről szól.
Ha valamit el akarunk érni a weben,
számos közvetítőn kell átmennünk.
Először is egy domain name szerveren,
aztán egy tárhelyszolgáltató cégen,
amelyik általában harmadik félhez visz tovább,
egy webszolgáltatóhoz.
Ez mindig így történik, valahányszor el akarunk jutni egy weblapra.
Ám ezeket a kapuőröket könnyen érheti internetes támadás,
megkönnyítik a cenzúrázást, valamint a nyomon követést is.
És a helyzet egyre romlik.
Minden átkerül a felhőbe,
ahol az adatokat óriáscégek tárolják.
Ez a lépés sokkal nagyobb hatalmú közvetítőket teremt.
A felhőbe költöztetésnek van értelme,
mert ez a módszer egyszerűbb és olcsóbb
a fejlesztőknek és az operátoroknak.
Nem kell azon aggódniuk, hogy fizikai szervereket üzemeltessenek.
Nem hibáztatom őket, de nagyon veszélyesnek tartom ezt a folyamatot,
mert így az óriáscégek
korlátlanul uralhatják a tárhelyszolgáltatókat.
És túl könnyű visszaélni ezzel a hatalommal.
Tavaly például egy olyan cég vezérigazgatója,
mely kilencmillió weboldal kapuőre,
némi állami nyomásra úgy döntött,
hogy az általa üzemeltetett oldalakból egyet,
egy szélsőjobbos oldalt blokkolni kell.
Majd egy belső emailt küldött munkatársainak:
"Ez a saját döntésem volt.
Bal lábbal keltem fel reggel,
és úgy döntöttem: kirúgom őket az internetről."
Még ő is elismerte:
"Senki kezébe nem kéne ekkora hatalom."
Egyik alkalmazottja visszakérdezett:
"Ez az a nap, amikor meghal az Internet?"
Nem hiszem, hogy ezzel elpusztítanánk az Internetet,
de abban biztos vagyok,
hogy egy felelőtlen központosító folyamat közepén járunk,
ami sebezhetőbbé teszi internetünket.
A decentralizált, emberek közötti web
a központok, vagyis a webszolgáltatók kiiktatásával
megoldja ezt a problémát.
Képessé teszi a felhasználókat arra,
hogy segítsenek a weboldalak kiszolgálásában.
Ezen a hálózaton a webhelyek közvetlenül a többi látogatótól töltődnek le.
Vagyis akinek százan látogatják a honlapját,
annak száz hosztja van a világ minden táján.
Lényegében ez az internetnek olyan változata, melyet a felhasználók uralnak.
A hálózat nyilvános kulcsos titkosítással teremti meg a biztonságot.
Ez teszi lehetővé, hogy senki se módosíthassa a webhelyeket,
csakis a valódi tulajdonos.
Úgy képzeljék el, mintha az áramot nem nagy erőművekből nyernék,
hanem a házuk tetejére telepített napelemekből,
és ha valamelyik utcaszomszédnak egy kis többletenergiára lenne szüksége,
akkor csak letöltenek valamennyit az önökéről.
Így a decentralizált web alkalmazásával
segíthetünk abban, hogy a tartalom a többi látogatónak is hozzáférhető legyen.
Ez azt jelenti,
hogy harcolhatunk olyan dolgok ellen,
melyeket igazságtalannak tartunk,
például a cenzúrázás ellen.
Kínában szigorúan korlátozzák az internetet.
Nem bírálhatják a kormányt,
nem szervezhetnek tiltakozást,
még azt is tiltják, hogy olyan emoticont posztoljanak,
amelyik a Tienanmen téri vérengzés áldozataira emlékeztet.
A web decentralizálásával nem a kormány dönti el,
mit láthassunk, és mit ne.
A nép dönti el,
ez demokratikusabbá teszi a webet.
Ugyanakkor azonban nehéz ezt a hálózatot
egyértelműen törvénytelenségre használni
bárhol a világon,
mivel a felhasználók feltehetően nem akarják veszélybe sodorni magukat
azzal, hogy ilyen problémás tartalmakat hosztolnak.
Egy másik veszély,
ami egyre jobban fenyegeti az internet szabadságát:
a túlszabályozás.
Az az érzésem,
hogy képviselőink,
akik az internet szabályozásáról döntenek,
nem igazán vannak tisztában döntéseik következményeivel.
Az Európai Parlament például épp előkészített egy új törvényt
a szerzői jogok védelmére.
Van benne egy rész, a 13. cikkely.
Ha elfogadják, minden nagy webhelyen
kötelező lesz beültetni egy szűrőt,
ami a nagy cégek által megadott szabályok alapján,
automatikusan blokkolja a tartalmat.
Az eredeti elképzelés a szerzők jogainak védelméről szólt,
de ez már sok más internetes tevékenységünket is veszélyezteti:
a blogolást, vélemény-nyilvánítást, vitát, hivatkozás beszúrását és megosztást.
A Google és a YouTube már alkalmaz hasonló szűrőket,
és óránként 100 000 tartalom-eltávolítási kérést kapnak.
Ezt az adatmennyiséget persze nem kézzel kezelik,
hanem gépi tanulás alkalmazásával
döntenek arról, történt-e szerzői jogsértés vagy sem.
De ezek a szűrők hibáznak.
Mindent törölnek az emberi jogsértéses dokumentációból,
szerzői jogról szóló előadásokat,
olyan találati listákat,
melyek az új 13. cikkely bírálatával foglalkoznak.
Ezen kívül sok mást is törölnek.
Előfordul, hogy nemcsak bizonyos tartalmakat törölnek,
hanem a hozzájuk kötődő fiókokat is,
email-címlistáinkat, dokumentumainkat,
fotóinkat, vagy félkész könyvünket.
Pontosan ez történt Dennis Cooper íróval.
Nem nehéz belátni, hogy egy ilyen rendszerrel
könnyen visszaélhetnek politikusok és céges versenytársak.
A 13. cikkely, vagyis az automatikus szűrők kiterjesztése az egész internetre
komoly kritikát kapott
a Wikipediától, Githubtól, Mozillától és sok más szereplőtől,
beleértve az internet és a World Wide Web létrehozóit:
Vint Cerfet és Tim Berners-Lee-t.
De az erős bírálat ellenére
az Európai Parlament legutóbbi szavazásán
a képviselők kétharmada támogatta ezt a törvényt.
A végső szavazás 2019 elején lesz.
Fontos a szavazás eredménye,
de bárhogy is legyen,
abban biztos vagyok, hogy világszerte
sok hasonló törvényjavaslat fogja követni.
Decentralizált weben igen nehéz lenne érvényesíteni
az efféle szabályozásokat,
mivel ott nincsenek tárhelyszolgáltató cégek.
A weboldalakat maguk a látogatók szolgáltatják.
Három éve kezdtem el kiépíteni ezt a hálózatot.
Azóta több ezer, több tízezer órát szántam
a fejlesztésre.
Miért?
Miért szán bárki több tízezer órát arra, amit mások szabadon másolhatnak,
átnevezhetnek, sőt még el is adhatnak?
Esetemben ennek egyik oka az volt,
hogy valami értelmeset hozzak létre.
Webfejlesztő vagyok, napi rutinmunkám során
nem éreztem úgy,
hogy valami olyat hozhatnék létre, ami túlnő rajtam.
Egyszerűen csak az volt a célom, hogy rövid földi pályafutásom alatt
alkossak valami maradandót.
Tavaly a Kínai Nagy Tűzfal blokkolni kezdte a hálózatomat.
Ettől a lépéstől a kormány által támogatott internetes cenzúra
hivatalos ellenségévé váltam.
Azóta valóságos macska-egér-játék lett belőle.
Új szabályokat építettek a tűzfalba,
én pedig igyekszem ezekre a lehető leghamarabb reagálni,
így a felhasználók megőrizhetik tartalmaikat, olyan weboldalakat írhatnak,
melyeket egyébként cenzúrázna a központosított kínai internet.
Hálózatom létrehozásának másik oka az aggodalom volt.
Félek, hogy internetünk jövője kicsúszik a kezünkből.
A fokozódó központosítás és a törvényjavaslatok
szólásszabadságunkat veszélyeztetik,
ezáltal egész demokráciánkat.
Számomra tehát a decentralizált web kiépítése
biztonságos kikötő megépítését jelenti,
olyan helyet, ahol a szabályokat
nem nagyvállalatok és politikai pártok írják, hanem az emberek.
Köszönöm.
(Taps)