Віртуальна реальність з'явилась у моєму житті в незвичайному місці.
Це був 1970-й рік.
Я зацікавився цією сферою діяльності ще дуже малим: мені було сім років.
Та інструментом, який я використав, щоб потрапити у віртуальну реальність,
був стантбайк Івела Кнівела.
Це його рекламний ролик:
(Відео) Голос за кадром: Оце стрибок!
Івел їде на дивовижному стантбайку.
Гіроскопічна потужність відправляє його більше ніж на 100 футів на максимальній швидкості.
Кріс Мілк: Тоді це було моєю радістю.
Я скрізь їздив на цьому мотоциклі.
І я був там із Івелом Кнівелом; ми стрибали через каньйон річки Снейк разом.
Я хотів ракету.
У мене ніколи не було ракети, в мене був тільки мотоцикл.
Я відчував сильний зв'язок із цим світом.
Я не хотів бути оповідачем, коли виросту, я хотів бути каскадером.
Я був там. Івел Кнівел був моїм другом.
Я дуже сильно йому співпереживав.
Але щось не склалося. (Сміх у залі)
Я пішов до художньої школи.
Почав робити музичні відеокліпи.
І це один із моїх ранніх відеокліпів, який я зробив:
(Музика: "Touch the Sky", Каньє Вест)
КМ: Може, ви помітили тут деякі невеликі подібності.
(Сміх у залі)
І я отримав цю ракету.
(Сміх у залі)
Отже, тепер я - режисер, або режисер-початківець,
і почав використовувати інструменти, доступні мені як режисеру,
щоб спробувати розказати аудиторії найзахопливіші історії.
Фільм - це неймовірне середовище, яке дає нам змогу співпереживати
людям, що значно відрізняються від нас,
та світам, повністю чужим для нас.
На жаль,
Івел Кнівел не співпереживав нам так, як ми йому,
і подав на нас до суду за це відео
(Сміх у залі)
незабаром після цього.
Позитивним є те, що, він - це людина, яку я змалку обожнював,
людина, якою я хотів стати, коли виросту,
і я, нарешті, зміг отримати його автограф.
(Оплески)
Тепер поговоримо про фільм.
Фільм - це неймовірне середовище,
але, по суті, воно досі таке як і раніше.
Це група кадрів, що програються в послідовності.
І ми зробили неймовірні речі з тими кадрами.
Але я задумався над тим,
чи є спосіб використати сучасні технології й ті, що розвиваються,
щоб розповідати історії по-різному,
і розповідати зовсім різні історії,
які я, мабуть, не зміг би розповісти, використовуючи традиційні інструменти кіновиробництва,
які ми використовували століттями?
Тоді я почав експериментувати.
Я намагався побудувати сучасну машину для співчуття.
І ось один із ранніх експериментів:
(Музика)
Це називається "Дикий центр".
Це була співпраця з Arcade Fire.
Спочатку вас просили ввести адресу, де ви виросли.
Це вебсайт.
І з нього розгалужуються маленькі квадратики з різними вікнами браузера.
І ви бачите цього підлітка, який біжить вниз по вулиці,
а потім бачите Google Street View і Google Maps imagery
і розумієте, що вулиця, якою він біжить - ваша.
І коли він зупиняється навпроти будинку, він зупиняється навпроти вашого будинку.
Це було приголомшливо, і я бачив людей, які реагували на це ще емоційніше,
ніж на речі, створені мною в кадрах.
По суті, я беру шматочок вашої історії
і розміщую його в кадрі своєї оповіді.
Але тоді я задумався:
добре, це частина вас,
але як я розміщу всіх вас всередині кадру?
Щоб зробити це, я почав створювати художні інсталяції.
Ось ця називається "Зрада недоторканності".
Це триптих. Я покажу вам третій знімок.
(Музика)
Так що тепер ви - всередині кадру,
і я бачив людей, які реагували на цю роботу ще емоційніше,
ніж на попередню.
Але я задумався над кадрами, чим саме вони є?
Кадр - це лише вікно.
Я маю на увазі, що всі медіа - телебачення, кіно -
це вікна в ці інші світи.
Та я гадаю, це класно. Ви - в кадрі.
Але я не хочу, щоб ви були в кадрі, щоб ви були у вікні.
Я хочу, щоб ви пройшли крізь вікно, щоб ви були з іншого боку,
жили в світі.
І це повертає мене до теми віртуальної реальності.
Поговоримо про віртуальну реальність.
На жаль,
розмови про віртуальну реальність - це як танці про архітектуру.
І, насправді, хтось танцює про архітектуру у віртуальній реальності.
(Сміх у залі)
Це важко пояснити. А чому так важко?
Важко, тому що це дуже експериментальне середовище.
Ви відчуваєте свій шлях всередині нього.
Це машина, але всередині неї
відчувається реальне життя, відчувається істина.
І ви відчуваєте себе присутнім у цьому світі, всередині якого ви перебуваєте.
Відчуваєте присутність людей, з якими ви всередині.
Отже, я покажу вам демо-фільм про віртуальну реальність:
повноекранну версію всієї інформації,
що її ми фіксуємо, коли знімаємо віртуальну реальність.
Ми знімаємо в кожному напрямку.
Це система камер, яку ми побудували.
Вона має 3D-камери, які знімають у кожному напрямку,
і стереофонічні мікрофони, звернені в кожному напрямку.
Ми беремо це і будуємо, по суті, планету, яку ми населяємо.
Я покажу вам не погляд на світ,
а весь світ, розтягнутий у прямокутнику.
Фільм називається "Хмари над Сідрою".
Ми зняли його спільно з нашою компанією віртуальної реальності, яка має назву VSRE,
Організацією Об'єднаних Націй,
і нашим співробітником Ґабо Аророю.
У грудні ми вирушили до Йорданії, в табір для біженців із Сирії,
і зняли там історію 12-річної дівчинки Сідри.
Вона зі своєю родиною втекла із Сирії через пустелю до Йорданії.
Вона живе в цьому таборі протягом останніх півтора років.
(Відео) Сідра: Мене звуть Сідра.
Мені 12 років.
Я в п'ятому класі.
Я з Сирії, з міста Інкгіл в області Дераа.
Останні півтора роки я живу тут - в таборі Заатар в Йорданії.
У мене велика родина:
три брати, один із них немовля.
Він багато плаче.
Я спитала тата, чи плакала я, коли була немовлям, він відповів, що ні.
Мені здається, я була сильнішою дитиною, ніж мій братик.
КМ: Коли ви в шоломі віртуальної реальності,
ви бачите все по-іншому.
Ви роззираєтесь довкола світу.
Ви помічаєте, що бачите на всі 360° в усіх напрямках.
Коли ви сидите там, в її кімнаті, спостерігаючи за нею,
ви дивитеся на неї не через телевізійний екран.
Ви дивитеся не через вікно - ви сидите там з нею.
Коли ви дивитеся вниз, ви сидите на тій самій підлозі, що й вона.
Завдяки цьому
ви глибше відчуваєте її сутність,
ви глибше співпереживаєте цій дівчинці.
І я думаю, що з цією машиною ми можемо змінити мислення.
І ми вже почали перші спроби.
Ми привезли цей фільм у січні на Всесвітній економічний форум у Давосі.
І показали його групі людей,
чиї рішення впливають на долі мільйонів.
Це люди, які, можливо, за інших обставин
не сиділи б у наметі в таборі для біженців в Йорданії.
Але в січні, одного прекрасного дня у Швейцарії,
вони всі несподівано опинилися там.
(Оплески)
Вони були вражені.
Тому ми збираємося зняти більше таких фільмів.
Зараз ми працюємо з Організацією Об'єднаних Націй
над записом цілої серії таких фільмів.
Ми тільки що закінчили знімати історію в Ліберії.
Зараз ми збираємося знімати історію в Індії.
Ми беремо ці фільми
і показуємо їх в Організації Об'єднаних Націй,
працівникам та відвідувачам.
Ми показуємо їх людям,
які насправді можуть змінити життя людей із цих фільмів.
І це ми торкнулися ще дуже малої частини
справжньої сили віртуальної реальності.
Це не пристрій для відеоігор.
Він глибоко єднає людей,
так, як ще не вдавалося жодним медіа.
Він може змінити людське сприйняття одне одного.
Я думаю, що
віртуальна реальність має потенціал насправді змінити світ.
Так, це машина,
але завдяки цій машині ми стаємо більш співчутливими,
ми стаємо більш чуйними, і більш спорідненими.
І, врешті-решт, стаємо людянішими.
Дякую.
(Оплески)