Pozdrav svima.
Ovo je pomalo smiješno jer ja jesam pisao da će ljudi postati digitalni,
ali nisam mislio da će se to dogoditi tako brzo
i da će se dogoditi meni.
No, evo tu sam, kao digitalni avatar,
a vi ste ovdje, pa počnimo.
Počnimo pitanjem.
Koliko fašista ima danas u publici?
(Smijeh)
Pa, to je malo teško reći
jer smo zaboravili što je zapravo fašizam.
Ljudi danas koriste izraz "fašist"
kao neku vrstu univerzalne uvrede.
Ili fašizam brkaju s nacionalizmom.
Pa, hajdemo u nekoliko minuta razjasniti što je fašizam zapravo
i kako se razlikuje od nacionalizma.
Blaži oblici nacionalizma su među najbenevolentnijim oblicima
ljudskih kreacija.
Nacije su zajednice milijuna stranaca
koji se zapravo ne poznaju međusobno.
Na primjer, ja ne poznajem osam milijuna ljudi
koji dijele moje izraelsko državljanstvo.
No, zahvaljujući nacionalizmu
mi svi možemo brinuti jedni o drugima i učinkovito surađivati.
To je jako dobro.
Neki ljudi, poput Johna Lennona, zamišljaju da će bez nacionalizma
svijet biti miroljubivi raj.
No, mnogo je izglednije
da bismo bez nacionalizma živjeli u plemenskom kaosu.
Ako danas pogledate najnaprednije i namiroljubivije zemlje u svijetu,
zemlje poput Švedske i Švicarske i Japana,
vidjet ćete da one imaju vrlo jak nacionalni osjećaj.
Nasuprot tome, zemlje kojima nedostaje jak nacionalni osjećaj,
poput Konga i Somalije i Afganistana,
imaju tendenciju nasilju i siromaštvu.
Dakle, što je fašizam i kako se razlikuje od nacionalizma?
Pa, nacionalizam mi govori da je moja nacija jedinstvena
i da ja imam posebne obaveze prema svojoj naciji.
Fašizam, nasuprot tome, govori mi da je moja nacija dominantna
i da ja imam isključive obaveze prema njoj.
Ja ne trebam mariti o nikomu i ničemu osim moje nacije.
Obično, naravno, ljudi imaju mnogo identiteta
i lojalnosti prema različitim grupama.
Na primjer, ja mogu biti dobar domoljub, lojalan svojoj zemlji,
i u isto vrijeme biti lojalan svojoj obitelji,
svom susjedstvu, svojoj profesiji,
čovječanstvu općenito,
istini i ljepoti.
Naravno, kada imam različite identitete i lojalnosti,
to ponekad stvara konflikte i komplikacije.
No, tko vam je ikada rekao da je život jednostavan?
Život je kompliciran.
Pomirite se s tim.
Fašizam je ono što se događa kada ljudi pokušavaju ignorirati komplikacije
i previše si olakšavati život.
Fašizam negira sve identitete osim nacionalnog identiteta
i insistira da imam obaveze samo prema svojoj naciji.
Ako moja nacija zahtijeva da žrtvujem svoju obitelj,
onda ću žrtvovati svoju obitelj.
Ako nacija zahtijeva da ubijem milijune ljudi,
onda ću ubiti milijune ljudi.
I ako moja nacija zahtijeva da izdam istinu i ljepotu,
onda moram izdati istinu i ljepotu.
Na primjer, kako fašist procjenjuje umjetnost?
Kako fašist odlučuje da li je neki film dobar ili loš?
Pa, to je jako, jako, jako jednostavno.
Postoji zapravo samo jedno mjerilo:
ako film služi interesima nacije,
to je dobar film;
ako film ne služi interesima nacije,
to je loš film.
To je to.
Slično, kako fašist odlučuje što učiti djecu u školi?
Ponovo, to je vrlo jednostavno.
Postoji samo jedno mjerilo:
djecu učite onome što služi interesima nacije.
Istina uopće nije važna.
Užasi Drugog svjetskog rata i Holokausta podsjećaju nas
na užasne posljedice takvog načina razmišljanja.
No, obično kada govorimo o zlu fašizma,
mi to radimo na neučinkovit način
jer smo skloni fašizam prikazivati kao odvratnog monstruma,
bez da stvarno objasnimo što je to tako zavodljivo u njemu.
To je pomalo kao u holivudskim filmovima koji prikazuju zločeste dečke --
Voldemorta ili Saurona il Dartha Vadera --
kao ružne i zle i okrutne.
Oni su okrutni čak i prema vlastitim pristalicama.
Kada gledam te filmove nikada mi nije jasno --
zašto bi itko došao u napast da slijedi odvratnu nakazu poput Voldemorta?
problem sa zlom je da u stvarnom životu
zlo nije nužno ružno naizgled.
Ono može izgledati vrlo lijepo.
To je nešto što kršćanstvo jako dobro zna
i zbog čega se u kršćanskoj umjetnosti, za razliku od Hollywooda,
Sotona obično prikazuje kao prekrasan 'komad'.
To je razlog da je tako teško odoljeti njegovim iskušenjima
i zašto je također teško odoljeti iskušenjima fašizma.
Fašizam djeluje na ljude tako da se oni vide
kao pripadnici najljepše i najvažnije stvari na svijetu --
nacije.
I onda ljudi misle,
"Pa dobro, učili su nas da je fašizam ružan.
Ali kad pogledam u ogledalo ja vidim nešto prekrasno,
stoga ja ne mogu biti fašist, zar ne?"
Krivo.
To je problem sa fašizmom.
Kada pogledate u fašističko ogledalo,
vi sebe vidite daleko ljepšim no što stvarno jeste.
Tridesetih godina, kada su Nijemci gledali u fašističko ogledalo,
vidjeli su Njemačku kao najljepšu stvar na svijetu.
Ako danas Rusi pogledaju u fašističko ogledalo,
vidjet će Rusiju kao najljepšu stvar na svijetu.
A ako Izraelci pogledaju u fašističko ogledalo,
vidjet će Izrael kao najljepšu stvar na svijetu.
To ne znači da smo danas suočeni s ponavljanjem 1930.-tih.
Fašizam i diktature mogli bi se vratiti,
ali vratit će se u novom obliku,
u obliku koji je puno podobniji
za nove tehnološke stvarnosti 21. stoljeća.
U drevnim vremenima
zemlja je bila najvažnija prednost na svijetu.
Politika je, stoga, bila borba za kontrolu zemlje.
A diktatura je značila da je sva zemlja u vlasništvu jednog vladara
ili male oligarhije.
A u moderno doba strojevi su postali važniji od zemlje.
Politika je postala borba za kontrolu nad strojevima.
A diktatura znači
da je previše strojeva postalo koncentrirano
u rukama vlade ili malobrojne elite.
Danas su podaci zamijenili i zemlju i strojeve
kao najvažnija prednost ili imovina.
Politika postaje borba za kontrolu nad tokovima podataka.
A diktatura sada znači
da je previše podataka koncentrirano u rukama vlade
ili malobrojne elite.
Najveća opasnost s kojom se danas suočava liberalna demokracija
jest da će revolucija informacijske tehnologije
učiniti diktature učinkovitijima od demokracija.
U 20. stoljeću
demokracija i kapitalizam porazili su fašizam i komunizam
zato jer je demokracija bila bolja u obradi podataka i donošenju odluka.
Uz danu tehnologiju 20. stoljeća
bilo je jednostavno neefikasno pokušavati koncentrirati previše podataka
i previše moći u jednom mjestu.
Ali to nije zakon prirode
da je centralizirana obrada podataka uvijek manje učinkovita
od distribuirane obrade podataka.
Napretkom umjetne inteligencije i strojnog učenja
možda postane izvodivo obrađivati ogromne količine informacija
vrlo učinkovito na jednom mjestu,
sve odluke donositi na jednom mjestu,
i tada će centralizirana obrada podataka biti učinkovitija
od distribuirane obrade podataka.
I onda će glavni nedostatak autoritarnih režima
u 20. stoljeću --
njihov pokušaj da koncentriraju sve informacije na jednom mjestu --
postati njihova najveća prednost.
Druga tehnološka opasnost koja prijeti budućnosti demokracije
jest udruživanje informacijske tehnologije sa biotehnologijom,
što bi moglo rezultirati u stvaranju algoritama
koje me poznaju bolje od mene samog.
A jednom kada imate takve algoritme,
vanjski sustav, poput vlade,
ne samo da može predvidjeti moje odluke,
već može i manipulirati mojim osjećajima, mojim emocijama.
Diktator možda neće biti u stanju osigurati dobru zdravstvenu skrb,
ali će biti u stanju postići da ga volim
i da mrzim opoziciju.
Demokraciji će biti teško preživjeti takav razvoj
jer, na koncu,
demokracija se ne bazira na ljudskoj racionalnosti;
ona se bazira na ljudskim osjećajima.
Za vrijeme izbora ili referenduma
ne pitaju vas, "Što mislite?"
Vas zapravo pitaju, "Kako se osjećate?"
A ako netko može učinkovito manipulirati vašim osjećajima,
demokracija će postati emocionalna lutkarska predstava.
Što, dakle, možemo mi učiniti da spriječimo povratak fašizma
i pojavu novih diktatura?
Pitanje broj jedan s kojim se suočavamo je: Tko kontrolira podatke?
Ako ste inženjer,
onda nađite načine da spriječite da previše podataka
bude koncentrirano u premalo ruku.
I nađite načine da osigurate
da je distribuirana obrada podataka u najmanju ruku jednako učinkovita
kao centralizirana obrada podataka.
To će biti najbolja zaštita demokracije.
Što se tiče nas ostalih, koji nismo inženjeri,
prvo pitanje s kojim se mi suočavamo
jeste kako da ne dozvolimo da budemo manipulirani
od onih koji kontroliraju podatke.
Neprijatelji liberalnih demokracija, oni imaju metodu.
Oni hakiraju naše osjećaje.
Ne naše emailove, ne naše bankovne račune --
oni hakiraju naše osjećaje straha i mržnje i sujete
i onda te osjećaje koriste
za polarizaciju i uništavanje demokracije iznutra.
To je zapravo metoda
koju je prva uvela Silikonska dolina kako bi nam prodala proizvode.
Ali sada, neprijatelji demokracije koriste tu istu metodu
da nam prodaju strah i mržnju i sujetu.
Oni te osjećaje ne mogu stvoriti iz ničega.
Zato nastoje upoznati naše vlastite prvobitne slabosti
i onda ih iskoristiti protiv nas.
Zbog toga je odgovornost svih nas
da spoznamo svoje slabosti
i potrudimo se da one ne postanu oružje
u rukama neprijatelja demokracije.
Spoznavanje vlastitih slabosti
pomoći će nam također da izbjegnemo zamku fašističkog ogledala.
Kao što smo ranije objasnili, fažizam eksploatira našu sujetu.
On čini da sebe vidimo daleko ljepšima no što stvarno jesmo.
To je zavođenje.
No, ako stvarno poznajete sebe,
tada nećete pasti na ovu vrstu laskanja.
Ako vam netko pred oči postavi ogledalo
koje skriva sve vaše ružne komadiće i čini da sebe vidite
daleko ljepšim i daleko važnijim
no što ustvari jeste,
jednostavno razbijte to ogledalo.
Hvala.
(Pljesak)
Chris Anderson: Yuval, hvala vam.
Moj bože!
Tako je lijepo vidjeti vas ponovo.
Dakle, ako sam vas dobro razumio,
vi nas ovdje upozoravate na dvije velike opasnosti.
Jedna je moguće ponovno oživljavanje zavodljivog oblika fašizma,
no, povezano s tim, diktatura koje ne moraju biti baš fašističke,
već kontroliraju sve podatke.
Pitam se postoji li treća zabrinutost
koju se neki ljudi ovdje već izrazili,
slučaj kada, ne vlade, nego velike korporacije kontroliraju sve podatke.
Kako vi to nazivate
i koliko moramo biti zabrinuti u vezi s tim?
Yuval Noah Harari: Pa, na koncu, nema tako velike razlike
između korporacija i vlada
jer, kao što sam rekao, pitanje je: Tko kontrolira podatke?
To je prava vlada.
Nazivate li to korporacijom ili vladom --
ako je to korporacija i ona stvarno kontrolira podatke,
to je naša prava vlada.
Dakle, razlika je više prividna nego stvarna.
CA: Ali nekako, bar u slučaju korporacija,
možete zamisliti tržišne mehanizme kojima se one mogu srušiti.
Mislim, ako potrošači odluče
da kompanija više ne radi u njihovom interesu,
to otvara vrata jednom drugom tržištu.
Naizgled je lakše zamisliti to
nego, recimo, građane koji ustaju i ruše vladu
koji ima kontrolu nad svime.
YNH: Pa nismo još dotle stigli,
ali, ponovo, ako vas korporacija stvarno poznaje bolje no što vi poznajete sebe --
u najmanju ruku ona može manipulirati vašim najdubljim emocijama i željama,
a vi to čak nećete ni znati --
mislit ćete da je to vaša autentična ličnost.
Zato u teoriji, da, u teoriji, možete se dignuti protiv korporacija,
kao što se u teoriji možete dignuti protiv diktature.
Ali u praksi je to izuzetno teško.
CA: U "Homo Deusu" vi tvrdite da će ovo biti stoljeće
kada ljudi na neki način postaju bogovi,
bilo putem razvoja umjetne inteligencije
ili putem genetskog inženjeringa.
Da li je ta izglednost promjene političkog sustava, kolapsa,
utjecala na vaš stav o toj mogućnosti?
YNH: Pa, ja mislim da je to čini čak još vjerojatnijom
i veća je vjerojatnost da će se dogoditi brže,
zato jer u vremenima krize ljudi su spremni poduzimati rizike
koje inače ne bi poduzimali.
I ljudi su spremni iskušati
sve vrste visoko-rizičnih, visoko-dobitnih tehnologija.
Dakle, takve vrste kriza možda mogu služiti istoj funkciji
kao dva svjetska rata u 20.-tom stoljeću.
Dva svjetska rata znatno su ubrzala
razvoj novih i opasnih tehnologija.
A ista stvar bi se mogla dogoditi u 21. stoljeću.
Mislim, morate biti pomalo ludi da prebrzo jurite,
recimo, s genetskim inženjeringom.
Ali danas imate sve više i više ludih ljudi
koji vode različite zemlje u svijetu,
pa su šanse sve veće, a ne manje.
CA: Pa, uzevši sve to zajedno, Yuval, vi imate tu jedinstvenu viziju.
Pomaknimo sat 30 godina unaprijed.
Što vi mislite -- hoće li se čovječanstvo nekako izvući,
pogledati unazad i reći, "Vau, to je bilo blizu. Uspjeli smo!"
Ili ne?
YNH: Do sada smo uspjeli prevladati sve prethodne krize.
A pogotovo ako pogledate liberalnu demokraciju
i mislite da su stvari sada loše,
samo se sjetite koliko su gore stvari izgledale 1938. ili 1968. godine.
Dakle, ovo stvarno nije ništa, ovo je samo mala kriza.
Ali nikad se ne zna,
jer, kao povjesničar znam
da nikada ne smijete podcijeniti ljudsku glupost.
(Smijeh) (Pljesak)
Ona je jedna od najmoćnijih sila koje oblikuju povijest.
CA: Yuval, bio je apsolutni užitak biti s vama.
Hvala vam što ste poduzeli ovaj virtualni izlet.
Želim vam ugodno veče tamo u Tel Avivu.
Yuval Harari!
YNH: Mnogo vam hvala.
(Pljesak)