Jsem podvodní průzkumnice,
konkrétně jeskynní potápěčka.
Chtěla jsem být astronautkou, když jsem byla malá,
ale pro mladou dívku vyrůstající v Kanadě to nepřipadalo moc v úvahu.
Ale jak se ukázalo, víme mnohem víc o vesmíru,
než o podzemních vodách tekoucích nitrem naší planety,
o krvi naší Matky Země.
A tak jsem se rozhodla dělat něco, co bylo ještě nevšednější.
Místo, abych prozkoumávala vesmír okolo Země,
jsem se rozhodla prozkoumávat divy vesmíru uvnitř Země.
Hodně lidí vám poví,
že jeskynní potápění je jedno z asi nejnebezpečnějších poslání.
Představte si, že se v této místnosti
z ničeho nic ponoříte do temnoty
a vaším jediným úkolem je najít východ.
Chvílemi plavete otevřenými prostory,
jindy se plazíte pod sedadly
a sledujete tenký provázek.
A spoléháte se, že vám výbava umožní se znova nadechnout.
To je mé pracoviště.
Ale dnes vám chci ukázat,
že náš svět není jeden pevný kus kamene.
Je mnohem víc jako houba.
Řadou otvorů v naší zemské houbě dokážu proplavat,
ale i tam, kam já nemohu,
se jiné formy života a jiné materiály mohou vydat beze mě.
A já vám aspoň mohu vyprávět,
jak vnitřek naší Matky Země vypadá.
Neměla jsem k dispozici žádnou příručku,
když jsem se jako první člověk rozhodla ponořit do antarktických ledovců.
V roce 2000 to byl největší pohyblivý objekt na planetě.
Oddělil se od Ross Ice Shelf,
A my jsme se tam dolů vydali
a hledali pod ledem různé formy života.
Používáme techniku zvanou rebreathers.
Je to dost podobné přístrojům, které používají astronauti.
Potopíme se s tím hlouběji,
než bychom si jen před deseti lety dokázali představit.
Používáme exotické plyny,
a můžeme se tak vydat na misi i 20 hodin pod vodou.
Spolupracuji s biology.
Ukazuje se, že jeskyně jsou plné úžasných forem života,
druhů, o kterých jsme dříve ani nevěděli, že existují.
Mnoho z těchto forem života žije zcela neobvykle.
V mnoha případech nemají žádný pigment ani oči,
a tito živočichové jsou také extrémně dlouhověcí.
Fosílie živočichů, kteří dnes v těchto jeskyních plavou,
jsou úplně stejné jako fosílie,
které datujeme do éry před vyhynutím dinosaurů.
Jen si to předtavte: jsou to vlastně malí plovoucí dinosauři.
Co všechno nás mohou naučit o evoluci a o přežití?
Tady ve sklenici plave živočich zvaný remipedia.
Má obrovské jedové tesáky.
Ve skutečnosti je schopna zaútočit i na čtyřicetkrát většího živočicha.
Kdyby byla velká jako kočka,
jednalo by se o nejnebezpečnější zvíře na planetě.
A tito živočichové žijí na pozoruhodně krásných místech.
Některé jeskyně, jako tato, jsou velmi mladé, ale skrývají
starobylé živočichy.
Jak se tam dostali?
Také spolupracuji s fyziky,
a ty obvykle zajímají globální klimatické změny.
Jsou schopni v těchto jeskyních nasbírat kameny,
rozřezat je na plátky a zkoumat jednotlivé vrstvy.
Podobně jako letokruhy.
Jsou schopni datovat jednotlivé vrstvy
a zjišťovat, jaké klima na planetě panovalo v různých obdobích.
To, co vidíte na této fotografii červeně,
je vlastně prach ze saharské pouště.
Byl sem zanesen větrem přes Atlantský oceán.
V tomto případě napršel na ostrov Abaco, který leží v souostroví Baham.
Vsákl se skrz půdu
a usadil v jeskyních v podobě kamenů.
A když se vrstvami těchto kamenů podíváme do minulosti, najdeme období,
kdy klima na Zemi bylo velmi, velmi suché.
A můžeme nahlédnout i do dob před stovkami a tisíci lety.
Paleontology pro změnu zajímá,
kam až sahala hladina moře v různých etapách hitorie naší země.
Tady na Bermudách jsme si s mým týmem
troufli na nejhlubší ponory, které kdy byly uskutečněny v tomto regionu,
a hledáme místa,
kde mořská hladina olizovala pobřeží,
stovky stop pod současnou úrovní.
Také někdy spolupracuji s paleontology a archeology.
Na místech, jako je Mexiko, Bahamy, nebo i Kuba,
hledáme stopy po kulturách, ale i lidské ostatky,
a ty nám toho poví hodně
o velmi dávných obyvatelech těchto oblastí.
Ale můj úplně nejoblíbenější projekt se uskutečnil před více než 15 lety,
když jsem byla součástí týmu, který vytvořil první
podrobnou, 3D mapu podzemí.
Zařízení, které tu táhnu skrz jeskyni,
vytvářelo během toho, co jsme ho táhli, trojrozměrný model.
Z rádia o nízkých frekvencích
jsme také vysílali z jeskyně na povrch naši přesnou polohu.
A tak jsem plavala pod domy, obchody, bowlingovýmy arénami a golfovými hřišti,
dokonce i pod Sonnyho BBQ restaurací.
Skvělý zážitek, který mě naučil,
že cokoli děláme na povrchu naší planety,
si potom doslova vypijeme.
Naše modrá planeta nejsou jen řeky, jezera a oceány,
ale je to rozsáhlá síť spodních vod, kterou sdílíme my všichni.
Je to sdílený zdroj, ze kterého všichni pijeme.
A jedině když pochopíme, jak jsou lidé spojeni se spodní vodou
a všemi vodními zdroji na této planetě,
budeme moct řešit
asi nejdůležitější problém tohoto století.
Nikdy jsem se nestala astronautkou, tak jak jsem si přála,
ale tomuto mapovacímu zařízení od dr. Billa Stonea se to podaří.
Ve skutečnosti je přeměněné.
Nyní je to samostatě plovoucí, autonomní robot
s umělou inteligencí
a jeho hlavním úkolem bude doletět na Jupiterovův měsíc - Europu -
a prozkoumávat oceány pod zmrzlým povrchem tohoto objektu.
A to je vážně úžasné.
(Potlesk)