Аз съм подводен изследовател,
по-точно пещерен водолаз.
Като дете исках да стана астронавт,
но за младо момиче в Канада това не беше много реалистично.
Но, както се оказа, ние знаем много повече за космоса,
отколкото за подземните водни системи преминаващи през нашата планета,
самата кръвоносна система на Майката-Земя.
И така, реших да направя нещо много по-удивително.
Вместо да изучавам космоса,
исках да изследвам чудесата на подземния свят.
Сега, както много хора ще ви кажат,
пещерното гмуркане може би е едно от най-опасните начинания.
Предствете си, както си седите тук в тази зала
изведнъж се оказвате в абсолютна тъмнина
и единствената ви работа е да откриете изхода,
плувайки понякога през големи пространства
или пълзейки под седалките.
следвайки тънка нишка
и чакащи да ви се подаде следващата глъдка въздух.
E, това е моето работно място.
Това, което искам да ви науча днес е,
че нашият свят не е просто една голяма скала.
Той много повече прилича на гъба.
Аз мога да плувам през много от порите в тази гъба.
Но, там където не мога,
други форми на живот и материали успяват да осъществят това пътуване.
И само аз мога да ви разкажа
за вътрешния свят на Майката-Земя.
Аз не разполагах с наръчник,
когато реших да се гмуркам в пещерите на антрактически ледници.
През 2000 година това бе най-големият подвижен обект на планетата.
Той се откъсна от шелфовия ледник Рос.
Ние отидохме там, за да проучим екологията на леда
и да търсим форми на живот във вътрешността.
Ние използваме технология наречена ребридери.
Те ужасно приличат на тези използвани за разходка в космоса.
Технологията ни позволява да проникнем по-дълбоко,
отколкото сме си представяли преди 10 години.
Ние използваме екзотични газове,
и дори може да издържаме до 20 часа под вода.
Аз работя с биолози.
Оказа се, че пещерите са като депо за удивителни форми на живот.
Видове, за които не сме знаели, че съществуват.
Много от тези форми на живот живеят по необикновен начин.
В повечето случаи те са безцветни и нямат очи.
Тези животни имат изключително дълга история.
Всъщност животните в днешните пещери
са идентични с фосилите,
които са датирани от времето преди изчезването на динозаврите.
Представете си ги като малки плуващи динозавърчета.
Какво може да научим от тях за еволюцията и оцеляването?
Ако разгледаме нисшото ракообразно ремипедия плуващо в този буркан,
виждаме, че то има огромни зъби с отрова.
То всъщност може да атакува и да убие нещо, което е 40 пъти по-голямо от него.
Ако беше голямо, колкото котка,
то щеше да е най-опасното нещо на планетата.
Тези животни обитават забележителни места,
и в някои случаи, като този, пещерите са много млади,
а животните в тях- по-стари.
Как са попаднали там?
Аз също работя и с физици.
Те често са заинтересовани от глобалните климатични промени.
Те взимат части от скалите в пещерите,
разрязват ги и изучават слоевете в скалата,
подобно на кръговете при дърветата.
Те могат да изследват миналото
и да научат за климата на планетата през годините.
Червеното, което виждате на снимката
е всъщност прах от Сахара,
който е бил пренесен през атлантическя океан чрез вятъра.
С дъжда той попада на остров Абако на Бахамите.
Просмуква се в почвата
и се отлага в скалите на тези пещери.
И ако погледнем отново тези слоеве виждаме, че е имало години,
когато климатът на Земята е бил много сух.
А ние може да се върнем хиляди години назад във времето.
Палеоклиматолози също са заинтересовани,
какво е било морското равнище в различните периоди на Земята.
Тук на Бермудите аз и моят тим предприехме
най-дълбоките гмуркания в региона извършвани някога от човек.
Ние търсехме места,
където нивото на водата е достигало ивица
на стотици футове под днешните нива.
Аз също работя с палеонтолози и археолози.
На места като Мексико, Бахамите и дори Куба
търсим битови и човешки останки в пещери,
и те ни разкриват много
за едни от първите обитатели на тези региони.
Моят любим проект е от преди около 15 години,
когато бях част от екипа, който направи първата
точна триизмерна карта на подземен терен.
Уреда, който управлявам в пещерата
всъщност генерираше в движение триизмерен модел.
Ние използвахме нискочестотни радиовълни,
за да отразим на повърхността точно нашето местоположение в пещерата.
И така, аз плувах под къщи и офиси, боулинг алеи и голф клубове,
дори и под барбекю ресторанта Сони (Sonny's BBQ).
Доста впечатляващо. И това, което научих е,
че всичко, което правим тук на повърхността на Земята
ще се върне при нас като вода за пиене.
Нашата водна система не е само реки, езера и океани,
а една обширна мрежа от подпочвена вода, която ни свързва всички зедно.
Това е един общ ресурс, от който всички ние пием.
И когато проумеем нашата връзка с подпочвената вода,
както и с всички водни ресурси на планетата,
тогава ще може да работим върху проблема,
който може би е най-важният за този век.
Аз не станах астронавтът, който винаги съм искала да бъда,
но картиращият уред на Др. Бил Стоун ще стане.
Всъщност, той е перобразен.
Сега е самостоятелно плуващ автономен робот.
с изкуствен интелект,
и неговата основна цел е да отиде на Европа, луната на Юпитер.
Там ще изучава океаните под замръзналата повърхност.
И това е удивително.
(Аплодисменти)