Împrumut oamenilor cărți, dar desigur, regula este:
„Fă asta doar dacă nu te aștepți să o primești înapoi.”
[Lucruri mici.]
[Idei mari.]
O carte e aproape ca o persoană.
Are coloană vertebrală.
Are o față.
Poate fi chiar prietenul tău.
Cărțile înregistrează experiențele umane de bază
cum niciun alt lucru nu reușește.
Înainte să existe cărți,
civilizațiile antice înregistrau lucrurile
prin crestături pe oase sau pietre sau orice altceva.
Primele cărți își au originea în Roma antică.
Foloseau termenul codex,
adică două bucăți de lemn
care erau coperta,
iar paginile dintre ele erau cusute pe o parte
pentru a fi ușor de transportat.
Trebuiau realizate complet manual,
de cei pe care îi cunoaștem sub denumirea de scribi.
Și sincer vorbind, erau obiecte de lux.
Apoi un tipograf numit Johannes Gutenberg,
la mijlocul secolului XV, a creat metoda de a produce cărți în masă:
tiparnița modernă.
Doar după asta
a existat posibilitatea folosirii cărților de către o audiență largă.
Coperțile au început să fie folosite la începutul secolului XIX,
și erau numite învelitori împotriva prafului.
De obicei aveau reclame pe ele.
Oamenii le luau și le aruncau.
Doar la trecerea din secolul XIX în secolul XX
coperțile au început să aibă identitate proprie,
astfel ca cititorii să gândească:
„Vreau să citesc asta.
Pare interesant.”
Cartea în sine reprezintă progresul tehnologic,
dar e și ea o piesă de tehnologie.
A oferit o interfață
care nu semăna cu nimic din ceea ce oamenii avuseseră vreodată.
Și se poate spune că e încă cel mai bun mod
de a ajunge la un public.
Cred că cel mai important scop al cărților fizice
e să înregistreze existența noastră
și să rămână în urmă pe un raft, în librărie, acasă,
pentru ca generațiile următoare să înțeleagă trecutul,
că oamenii s-au confruntat cu aceleași lucruri
cu care se confruntă ei,
și e ca un dialog pe care îl porți cu autorul.
Cred că ai o relație mult mai umană cu o carte fizică
decât cu una digitală.
Oamenii vor să o țină în mână,
să dea pagina, să pună un semn de carte.
Apoi ai, peste toate, mirosul unei cărți.
Cerneala proaspătă sau mirosul hârtiei vechi.
Nu ai parte de asta altundeva.
O carte nu poate fi stinsă cu un buton.
E o poveste pe care o poți ține în mână
și o poți lua cu tine,
de aceea cărțile sunt atât de valoroase,
și cred că valoarea le va crește odată cu timpul.
Un raft de cărți, sincer,
va exista mai mult decât tine, (Râde)
indiferent cine ești.