Všichni jsme zároveň žáci
i učitelé.
Toto jsem já, podněcován
mým prvním učitelem,
mojí maminkou.
A toto jsem já, jak přednáším
úvod do umělé inteligence
200 studentům
na Stanfordské univerzitě.
Třída i já jsme si
přednášku užili,
ale došlo mi,
že zatímco téma
přednášky je pokročilé
a moderní,
způsob učení není.
Vlastně používám
stejnou technologii jako při
této hodině ve 14. století.
Všimněte si učebnice,
mudrce za katedrou
a spícího kluka
vzadu. (smích)
Přesně jako dnes...
A tak jsme si s kolegou Sebastianem
Thrunem řekli,
že musí existovat lepší způsob.
Dali jsme si za úkol
vytvořit on-line kurz,
který bude stejně nebo více kvalitní
jako naše předměty na Stanfordu,
ale bude zdarma
pro všechny na světě.
Kurz jsme oznámili 29. července
a během dvou týdnů se přihlásilo
50 000 lidí.
To poté vzrostlo na 160 000 studentů
z 209 zemí.
Uchvátilo nás mít
takové publikum
a jen trošičku jsme se strachovali,
že jsme neměli dokončenou přípravu. (smích)
A tak jsme se do toho pustili.
Studovali jsme, co jiní vypracovali,
co jsme mohli zkopírovat nebo změnit.
Benjamin Bloom ukázal,
že učení jeden jednoho funguje nejlépe,
a tak jsme se to snažili napodobit,
tak jako já s mojí maminkou,
přestože jsme věděli,
že to bude jeden na tisíce.
Tady mě natáčí kamera,
jak mluvím
a kreslím na kus papíru.
Jeden ze studentů řekl: „Bylo to jako
sedět v baru
s opravdu chytrým kamarádem,
který vysvětluje něco,
co ti zatím nedošlo, ale velmi brzo dojde.“
A to je přesně to, oč nám šlo.
Takže... na Khan Academy jsme viděli,
že krátká 10 minut dlouhá videa
fungují mnohem lépe, než se snažit
nahrát hodinovou přednášku
a pustit ji na malé obrazovce.
My jsme se rozhodli dělat videa ještě kratší
a více interaktivní.
Naše typické video má dvě minuty.
Někdy je kratší, nikdy není delší
než šest minut, a potom pauzneme
na kvizovou otázku, aby se student
cítil jako při opravdové individuální hodině.
Tady vysvětluji, jak počítač užívá
anglickou gramatiku
k rozebírání vět, a teď
přichází pauza a student
se musí vyjádřit, rozumět
a zaškrtnou správná políčka,
než bude pokračovat.
Studenti se učí nejlépe,
když aktivně procvičují.
Chtěli jsme je zaujmout... aby se vypořádali
s nejasnostmi, a vést je, aby si klíčové
myšlenky urovnali sami.
Většinou se vyhýbáme otázkám
jako: „Tady je rovnice, teď
mi řekni hodnotu Y,
když X se rovná dvěma.“
Preferujeme otevřené otázky.
Nějaký student napsal: „Teď vidím
Bayesovské sítě a příklady
teorie her všude, kam se podívám.“
A taková odpověď se mi líbí.
To je přesně to, o co jsme usilovali.
Nechtěli jsme, aby si studenti pamatovali vzorečky.
Chtěli jsme změnit způsob,
kterým pohlíží na svět.
A to se nám podařilo.
Nebo bych možná měl říct... studentům se to podařilo.
A je to trochu ironie,
že jsme se vydali rozvrátit tradiční výuku,
a přitom je námi vytvořený
on-line kurz
mnohem podobnější tradičním třídám
než ostatní on-line kurzy.
Ve většině z nich jsou videa dostupná neustále.
Můžete je shlédnout, kdy chcete.
Ale když to můžete udělat kdykoliv,
znamená to, že to můžete udělat zítra.
A když to můžete udělat zítra,
tak... se k tomu také
nemusíte dostat nikdy. (smích)
A tak jsme opět oživili vynález
termínů. (smích)
Video jste mohli zhlédnout
kdykoliv během týdne,
ale na konci týdne
jste museli mít úkol hotový.
To motivovalo studenty pokračovat a také to
znamenalo, že každý pracoval na tom
samém problému v ten samý čas,
takže když jste šli do diskuzního fóra,
mohli jste dostat odpověď od „spolužáků“ v řádu minut.
Ukážu vám některá ta fóra. Většinu z nich
si studenti organizovali sami.
Od Daphna Kollera a Andrew Nga jsme se naučili
koncept „obracení“ kurzu.
Studenti sledují videa
sami, a potom
se sejdou, aby je prodiskutovali.
Od Erica Mazura jsem se dozvěděl o „výuce od spolužáků“,
a to že spolužáci můžou být ti nejlepší učitelé,
protože oni jsou ti,
kteří si pamatují, jaké to je nerozumět.
Sebastian a já jsme to už částečně zapomněli.
Samozřejmě jsme nemohli mít
třídní diskuzi
s desítkami tisíc studentů,
a tak jsme podněcovali vznik takový fór a starali jsme se o ně.
A konečně od Teach For America
jsem se naučil, že kurz
není primárně o informacích.
Důležitější je motivace a odhodlání.
Bylo zásadní, že studenti viděli,
že jsme pro ně tvrdě pracovali
a že se všichni navzájem podporovali.
Kurz běžel 10 týdnů
a na konci zhruba polovina ze 160 000 studentů zhlédla
alespoň jedno video týdně
a přes 20 000 jich dokončilo všechny úkoly,
což jim zabralo od 50 do 100 hodin.
Obdrželi toto prohlášení o splnění.
A co jsme se z toho naučili?
No... vyzkoušeli jsme nějaké staré
a nějaké nové nápady a dali je dohromady,
ale stále tu jsou další k vyzkoušení.
Sebastian teď učí jeden kurz,
já mám jeden na podzim.
Stanford Coursera, Udacity, MITx
a ostatní mají další kurzy naplánované.
Je to velmi vzrušující doba.
Ale pro mě ta nejvíce vzrušující
část jsou data, které shromažďujeme.
Sbíráme tisíce interakcí
na studenta a na třídu...
miliardy interakcí celkem.
A ty teď můžeme začít analyzovat,
a až se z nich poučíme,
experimentovat...
a s tím přijde ta pravá revoluce.
A výsledek budete moci vidět jako
novou generaci úžasných studentů.
(potlesk)