Când portughezii au sosit în America Latină, acum vreo 500 de ani,
au găsit această minunată pădure tropicală.
Și, în această nemaiîntâlnită biodiversitate,
o specie le-a captat foarte repede atenția.
Aceasta, la decojire, produce o rășină de un roșu foarte închis,
foarte bună pentru colorat și vopsit materiale textile.
Indigenii îi ziceau pau-brasil,
de aici venind și denumirea „țara de brasil” și, apoi, Brazilia.
E singura țară din lume care poartă numele unui copac.
Vă dați seama că e foarte fain să fii silvicultor în Brazilia,
printre alte motive.
Produsele pădurii sunt peste tot.
Pe lângă ele, pădurea e foarte importantă pentru reglarea climei.
În Brazilia, aproape 70 la sută din evaporarea care produce ploaie
provine din pădure.
Numai din jungla Amazonului ajung în atmosferă
20 de miliarde de tone de apă zilnic.
Mai mult decât cantitatea de apă pe care Amazonul,
cel mai mare fluviu din lume, le varsă în ocean zilnic: 17 miliarde de tone.
Dacă am fierbe apă, pentru a obține același rezultat ca evapotranspirația,
ne-ar trebui toate generatoarele de energie din lume timp de șase luni.
Deci ne face un serviciu imens tuturor.
La nivel mondial, avem circa 4 miliarde de hectare de pădure.
Cam cât China, SUA, Canada și Brazilia la un loc ca mărime, ca să aveți o idee.
Trei sferturi din aceasta se află în zona temperată
și doar un sfert la tropice,
dar acest sfert, un miliard de hectare, conține cea mai mare biodiversitate
și, foarte important, 50 la sută din biomasa vie, carbonul.
Aveam 6 miliarde de hectare de pădure,
cu 50 la sută mai mult decât avem, acum 2000 de ani.
Am pierdut 2 miliarde de hectare în ultimii 2000 de ani.
Dar jumătate din această cantitate am pierdut-o în ultimul secol.
S-a întâmplat când am trecut de la tăierea pădurilor temperate
la tăierea pădurilor tropicale.
Gândiți-vă, în 100 de ani, am pierdut suprafața de păduri de la tropice
pe care am pierdut-o în 2000 de ani în zona temperată.
Iată viteza cu care distrugem.
Brazilia e o piesă importantă din acest puzzle.
Suntem pe locul doi mondial ca suprafață păduroasă, după Rusia.
Asta înseamnă că 12 la sută din pădurile lumii sunt în Brazilia,
majoritatea în bazinul Amazonului.
E cea mai mare pădure a noastră. O suprafață imensă.
Puteți vedea că ar încăpea în ea multe țări europene.
Încă avem 80 la sută din suprafața împădurită. E vestea cea bună.
Dar am pierdut 15 la sută în doar 30 de ani.
În acest ritm,
foarte curând vom pierde acest „plămân” puternic din bazinul Amazonului,
ce reglează clima.
Despăduririle s-au accelerat la sfârșitul anilor '90 și începutul anilor 2000.
(Sunet de drujbă)
(Sunet de arbore doborât)
27 de mii de kilometri pătrați într-un singur an.
Adică 2,7 milioane de hectare.
Aproape cât jumătate din Costa Rica. În fiecare an.
La acea dată, în 2003-2004,
am început să lucrez pentru guvern.
Și, împreună cu alți colegi de la Departamentul Național al Pădurilor,
ni s-a trasat sarcina să formăm o comisie de studiu a cauzelor despăduririlor,
pentru un plan de combatere a acestora la nivel național,
ce reunea administrații și comunități locale, societatea civilă, firme,
în efortul de a gestiona aceste cauze.
Am conceput un plan ce cuprindea 144 de acțiuni în diferite domenii.
Le voi trece în revistă, una câte una...
Nu, vă voi da doar câteva exemple din ce am făcut în anii următori.
Unu, cu ajutorul agenției spațiale naționale, am pus la punct un sistem
prin care se pot vedea despăduririle aproape în timp real.
Așa că acum, în Brazilia, avem sistemul DETER,
prin care, lunar sau bilunar, putem afla unde au loc despăduriri,
astfel că putem acționa atunci când ele au loc.
Informațiile sunt la vedere, și alții putând interveni în sisteme independente.
Aceasta ne-a permis, printre altele,
să confiscăm 1,4 milioane de metri cubi de bușteni tăiați ilegal.
O parte a fost prelucrată și vândută, toate încasările intrând într-un fond
pentru proiecte de conservare a comunităților locale.
Ne-a permis și să derulăm o operațiune amplă
de lichidare a corupției și a activităților ilegale,
ce s-a lăsat cu 700 de arestări, inclusiv mulți funcționari publici.
Apoi ne-am dat seama că zonele cu defrișări ilegale
n-ar trebui să acceseze niciun fel de credite sau finanțare,
așa că acestea au fost tăiate prin sistemul bancar.
Apoi am implicat utilizatorii finali, așa că supermarketurile, abatoarele etc.
ce cumpără produse provenite din zone afectate de tăieri rase ilegale,
pot fi și ele trase la răspundere pentru despăduriri.
Am făcut toate aceste demersuri pentru a diminua efectele problemei.
Am muncit mult și pentru încadrările de folosință funciară.
Foarte important în caz de litigii.
50 de milioane de hectare au fost încadrate în arii protejate,
o suprafață cât a Spaniei.
Dintre acestea, opt milioane sunt ale populațiilor indigene.
Începem să vedem rezultatele.
În ultimul deceniu, despăduririle au scăzut în Brazilia cu 75 la sută.
(Aplauze)
Comparând cu ritmul mediu de despădurire din deceniul precedent,
am salvat 8,7 milioane de hectare, cât suprafața Austriei.
Dar, mai important, am împiedicat emisia în atmosferă a trei miliarde tone de CO2.
Pe departe, cea mai mare contribuție la reducerea emisiei de gaze de seră
de până acum, ca acțiune pozitivă.
Se poate crede că astfel de acțiuni de diminuare a despăduririlor
au un impact economic,
fiindcă nu mai există activitate economică sau cam așa ceva.
Interesant de știut, e chiar invers.
De fapt, în intervalul de maxim declin al despăduririlor,
economia s-a dublat, în medie, față de deceniul precedent,
când despăduririle s-au intensificat. E o lecție bună pentru noi.
Poate că nu există nicio legătură
și tocmai am aflat-o reducând despăduririle.
Numai vești bune, o realizare de excepție și ar trebui să fim mândri.
Dar nu-i nici pe departe suficient.
De fapt, referitor la despăduririle din bazinul Amazonului din 2013,
acestea au fost de peste jumătate de milion de hectare,
ceea ce înseamnă că, în fiecare minut, o suprafață cât două terenuri de fotbal
a fost tăiată în bazinul Amazonului doar anul trecut.
Însumând despăduririle din celelalte biomuri din Brazilia,
vorbim tot de cea mai ridicată rată a despăduririlor din lume.
E ca și cum am fi eroii pădurilor, dar tot campionii despăduririlor.
Nu putem fi mulțumiți, nici pe departe.
Așa că pasul următor e: zero pierderi de suprafață împădurită în Brazilia.
Și asta ca obiectiv pentru 2020. E pasul următor.
M-a interesat totdeauna relația dintre schimbarea climatică și pădure.
Întâi fiindcă 15 la sută din emisiile de gaze de seră se datorează defrișărilor,
deci acestea sunt o mare parte a problemei.
Dar pădurile pot fi și o mare parte a soluției,
fiind cea mai bună cale de reducere, captare și stocare a carbonului.
Mai există o corelație între climă și pădure, ce m-a frapat în 2008,
făcându-mă să-mi schimb cariera, de la silvicultură la schimbarea climatică.
Am vizitat Columbia Britanică, din Canada,
împreună cu șefii serviciilor forestiere din alte țări
cu care avem un fel de alianță: Canada, Rusia, India, China, SUA.
Acolo am aflat despre un gândac al pinului
care pur și simplu distruge pădurile din Canada.
Ce vedem aici, arborii maronii, sunt de fapt morți.
Sunt arbori pe picior uscați, din cauza larvelor acestui gândac.
Acesta e combătut de vremea rece din timpul iernii.
De mai mulți ani, n-au mai avut ierni suficient de reci
pentru a combate populația de gândaci.
Și astfel a devenit un dăunător care ucide miliarde de arbori.
M-am întors de acolo cu ideea că pădurea e, de fapt,
una dintre primele și cele mai afectate victime ale schimbării climatice.
Mă gândeam că, dacă voi reuși, împreună cu colegii,
să contribui la stoparea despăduririlor,
pot pierde ulterior bătălia cu schimbarea climatică
datorată inundațiilor, căldurii excesive, incendiilor etc.
Așa că m-am hotărât să părăsesc serviciul forestier
și să mă implic direct în schimbarea climatică,
să găsesc o cale de a înțelege problema și să pornesc de la acel punct.
Problema schimbării climatice e simplă. Țelul e foarte clar.
Trebuie limitată creșterea temperaturii medii a planetei la două grade.
Există mai multe motive pentru asta, nu voi intra în detalii acum.
Dar pentru a atinge acest prag de 2 grade,
ce ne oferă posibilitatea să supraviețuim,
IPCC, Comisia Interguvernamentală pentru Schimbarea Climatică,
dă o cotă de emisii de 1000 de miliarde de tone de CO2,
de acum până la sfârșitul secolului.
Dacă împărțim la numărul de ani,
obținem o cotă medie anuală de 11 miliarde de tone de CO2.
Cât înseamnă o tonă de CO2 ?
Cam cât emite anual o mașină mică
mergând 20 km zilnic.
Sau cât se emite la un zbor, dus, de la São Paulo la Johannesburg sau la Londra.
Doar dus. Dus-întors, două tone.
Deci 11 miliarde de tone înseamnă de două ori mai mult.
În prezent, emisiile sunt de 50 de miliarde de tone, în creștere.
S-ar putea să ajungă la 61 de miliarde în 2020.
Trebuie să scădem la 10 până în 2050.
În acest răstimp, populația va crește de la 7 la 9 miliarde,
economia, de la 60 de mii de miliarde de dolari în 2010, la 200 mii de miliarde.
Așa că va trebui să fim mult mai eficienți,
să putem scădea de la 7 tone de carbon pe cap de locuitor,
pe persoană, pe an, la circa o tonă.
Trebuie să alegem. Luăm avionul sau mergem cu mașina.
Se pune întrebarea: „E fezabil ?”
Exact aceeași întrebare
pe care mi-am pus-o când concepeam planul de combatere a despăduririlor:
„Problema e atât de mare și de complexă. Chiar putem face asta ?”
Cred că da. Gândiți-vă:
despăduririle erau responsabile pentru 60 la sută din emisiile de gaze de seră
din Brazilia din deceniul precedent. Acum e vorba de sub 30 la sută.
La nivel global, 60 la sută din emisii provin de la combustibili.
Deci, dacă acționăm direct asupra energiei,
la fel cum am abordat despăduririle, poate avem o șansă.
Cred că ar trebui să facem cinci lucruri.
Unu, trebuie să separăm dezvoltarea de emisiile de carbon.
Nu-i nevoie să radem toate pădurile,
pentru a avea mai multe locuri de muncă, agricultură, dezvoltare economică.
Am dovedit-o când am redus despăduririle și economia a continuat să crească.
Același lucru s-ar putea întâmpla și în sectorul energetic.
Doi, trebuie să aplicăm stimulentele în direcția bună.
Astăzi, 500 miliarde de dolari anual merg pe subsidii pentru combustibili fosili.
De ce să nu punem o taxă pe carbon și să o transferăm energiei regenerabile ?
Trei, trebuie să aflăm cine, când și unde emite gaze de seră,
pentru a putea întreprinde acțiuni specifice fiecărui caz.
Patru, trebuie să scurtăm căile de dezvoltare,
adică nu trebuie să ai mai întâi telefon fix și apoi mobil.
La fel, să nu folosim combustibili fosili pentru cei fără acces la electricitate,
și apoi să trecem la energia „curată”.
Cinci, și ultimul, responsabilitatea trebuie împărțită
între guverne, mediul de afaceri și societatea civilă.
E de lucru pentru fiecare și trebuie cooptată toată lumea.
În concluzie, nu cred că viitorul e predestinat,
că poți doar să îți faci treaba într-un cadru dat.
Trebuie să avem curajul să alegem o altă cale, să investim în lucruri noi,
să credem că putem schimba calea aleasă.
Cred că facem asta în privința despăduririlor din Brazilia
și sper că o putem face și în privința schimbării climatice globale. Mulțumesc.
(Aplauze)