Emily Dickinson majd kétszáz éves szavai:
"Nincs Fregatt Könyvhöz fogható A Távolba ragad..."
még mindig igazak.
Amikor könyvet veszünk a kezünkbe, bekapcsoljuk a tévét, filmet nézünk,
a történet árja magával ragad bennünket a képzelet birodalmába.
És amikor új és ismerős helyen érünk partot,
valami különleges történik.
A partra lépve megváltozunk.
Nem ismételjük meg a szerző lépteit
vagy a szereplőkét, akiket követtünk.
Nem, helyette megéljük élményeiket, egy mérföldet sétálunk a cipőjükben.
A pszichológia, idegtudomány, gyermekfejlődés és biológia kutatóinak
végre számszerűsíthető, tudományos bizonyítékai vannak arról,
amit írók és olvasók mindig is tudtak:
történeteknek egyedi képességük van megváltoztatni valaki nézőpontját.
Tudósok bizonyítják, hogy a történetek alakítják a kultúrát,
és sok minden, amit az életről hiszünk, nem tényekből fakad,
hanem az irodalomból;
nézeteink a társadalmi osztályokról, házasságról, nemről elég újak,
az évszázadokig szilárdan álló eszményeket
átdolgozták a 18. században,
és újrafogalmazták őket korai regényekben.
Képzeljünk el egy világot,
ahol az osztály, és nem a kemény munka, dönti el egy ember értékét;
ahol a nők csak a férfiak vad utánzatai;
ahol a szerelmi házasság újfajta elképzelés.
Ez a világ Samuel Richardson Pamela című regényében
jelent meg először.
Richardson szerelmi történetének főszereplője egy szegény szolgálólány,
aki különb is és okosabb is a felső osztályból való udvarlójánál.
A könyv hagyományok egész sorát döntötte meg,
és nagy felháborodást keltett.
Pamelának nagyobb sajtójelenléte volt, mint a Parlamentnek.
A könyv heves vitákat és több ellenregényt szült.
Noha sokan nem fogadták el Pamelát,
akadtak mások, akik lelkesedtek ezért az új világért.
Ez a bestseller és irodalmi leszármazottai –
Büszkeség és balítélet, Jane Eyre, még az Alkonyat is –
hasonló tanulsággal és mesével szolgálnak,
melyek már megszokottak és köznapiak.
A regények segítettek formálni az értelmiségi vezetők szellemét
a történelem során.
Egyes tudósok szerint Darwin evolúciós elmélete
sokat köszönhet szeretett regényeinek.
Elmélete előnyben részesíti a gyorsaságot, intelligenciát és alkalmazkodóképességet,
amelyek mind egy hős alaptulajdonságai.
Függetlenül, hogy Harry Pottert vagy a Szép reményeket olvassuk,
Darwint megihlető művet olvasunk.
Mégis, új kutatások szerint Darwin elmélete hiányos.
Vágyunk, hogy hősök legyünk –
férfi, nő vagy akár faj a világ ellen –
téves lehet.
Ahelyett, hogy versengők lennénk,
a saját történetünk magányos hősei,
talán inkább osztozunk egy közös célon.
Inkább Hobbit, mint Harry.
Néha azonban a cipőt, amiben sétálunk,
egyszerűen agyonhordjuk.
Végül is nem csak egy mérföldet sétáltunk
Jane Austen vagy Mark Twain cipőjében,
hanem 100 billiót.
Ez nem azt jelenti, hogy nem élvezhetjük a klasszikusokat;
utazzunk csak Dickensszel,
tanuljuk meg Piptől, milyen reményeink vannak,
beszélgessünk Austennal és Elizabethszel a büszkeségeinkről és balítéleteinkről.
Sodródjunk le a Mississippin Twainnel,
és lessük el Jimtől, hogy mit jelent jónak lenni.
De utazásunk során, emlékezzünk,
hogy a terep megváltozott.
Olyan csizma után nézzünk,
amely új korszakba való menetelésre készült.
Vegyük például Katniss Everdeen harcát a Kapitólium ellen.
Vajon Az éhezők viadala hatására máshogy vélekedünk-e a kapitalizmusról?
Vajon megtanuljuk-e,
hogy az egyén miért ne helyezze magát a csoport érdekei elé?
Vajon tükrözik-e a Csúfok a tökéletes test hajszolásának veszélyét,
és hogy a média döntse el, mi a szépség?
Vajon a Seekers cammog a globális felmelegedés után?
Vajon Toklo, Kallik, Lusa és a többi medve élet-halál küzdelméből
megértjük-e az állatokat, és fölfogjuk-e, hol a helyünk a világban?
Csak a jövő fogja megmondani, mely történetek kötik le a képzeletünk,
mely kitalált mesék találják ki a holnapot.
De a jó hír, hogy nap nap után
újabbnál újabb történetek merészkednek elő,
új történetek a befolyás, alkotás és a változás szikrájának ígéretével –
történetek, amelyeket tán majd magunk írunk.
A végső kérdés tehát a következő:
Mely történetet próbálod ki először?