זה המיקרורפטור,
דינוזאור אוכל בשר בעל ארבע כנפיים שהיה באורך של כמעט 70 סנטימטרים,
אכל דגים,
וחי לפני 120 מיליון שנה.
רוב הידע שלנו עליו מגיע ממאובנים שנראים כך.
אז, האם הצבע שלו פה רק ניחוש של אמן?
התשובה היא לא.
אנחנו יודעים שהצבע השחור המנצנץ הזה הוא מדוייק
מפני שפלאונטולוגים ניתחו רמזים מתוך המאובן,
אבל הבנת העדויות דורשת בחינה זהירה של המאובן
והבנה טובה של הפיזיקה של אור וצבע.
ראשית, זה מה שרואים על המאובן:
הטבעות של עצמות ונוצות שהשאירו רמזים בצורות משקעי מינרלים.
ומהרמזים האלו,
אנחנו יכולים לקבוע שנוצות המיקרורפטור האלו
היו דומות לנוצות של דינוזאורים מודרניים: הציפורים.
אבל יוצר את הצבעוניות הייחודית לציפורים?
רוב הנוצות מכילות רק פיגמנט אחד או שניים.
האדום הבוהק של הקרדינל מגיע מקרוטנואידים,
אותם פיגמנטים שעושים את הגזר כתום,
בעוד השחור של פניו הוא ממלנין,
הפיגמנט שנותן את הצבע לשיערנו ועורנו.
אבל בנוצות ציפורים, מלנין אינו רק צבע.
הוא יוצר ננו מבנים חלולים שנקראים מלנוסומים
שיכולים לזהור בכל צבעי הקשת.
כדי להבין איך זה עובד,
צריך להיזכר בכמה דברים בנוגע לאור.
אור הוא בעיקרון גל אלקטרומגנטי זעיר שנע בחלל.
הקצה העליון של הגל נקרא הפסגה
והמרחק בין פסגה לפסגה נקרא אורך הגל.
הפסגות באור אדום מרוחקות בערך 700 מיליארדיות המטר
ואורך הגל של אור סגול הוא אפילו קצר יותר,
בערך 400 מיליארדיות המטר, או 400 ננומטרים.
כשאור פוגע בפנים הדקים של המלנוסומים החלולים של הציפור,
חלק מוחזר וחלק עובר דרכם.
חלק מהאור המשוגר מוחזר גם מאחורי המשטח.
שני הגלים המוחזרים מתחברים.
בדרך כלל הם מבטלים אחד את השני,
אבל כשהגלים של האור המוחזר
מתאימים למרחק בין שתי ההשתקפויות,
הם מחזקים אחד את השני.
לאור ירוק יש אורך גל של בערך 500 ננומטר,
אז מלנוסומים שעוביים בערך 500 ננומטר
מחזירים אור ירוק,
מלנוסומים דקים יותר מחזירים אור סגול,
ועבים יותר מחזירים אור אדום.
כמובן, זה יותר מורכב מזה.
המלנוסומים דחוסים יחד בתוך תאים, וגורמים אחרים,
כמו איך המלנוסומים מאורגנים בתוך הנוצה, גם חשובים.
בואו נחזור למאובן המיקרורפטור.
כשמדענים בחנו את טביעת הנוצות שלו תחת מיקרוסקופ חזק,
הם גילו ננו מבנים שנראים כמו מלנוסומים.
בחינה בקרני רנטגן של המלנוסומים תמכה גם היא בתאוריה.
הם הכילו מינרלים שהגיעו מהתפרקות המלנין.
המדענים בחרו אז 20 נוצות ממאובן אחד
ומצאו שהמלנוסומים בכל ה 20 נראו אותו הדבר,
כך שהם די בטוחים שהדינוזאור הזה היה בצבע אחיד אחד.
הם השוו את המלנוסומים של המיקרורפטורים לאלה של ציפורים מודרניות
וגילו דמיון קרוב אך לא מושלם,
לנוצות הירוקות הבוהקות שנמצאות בכנפי הברווז.
ועל ידי בחינת הגודל והסידור של המלנוסומים,
מדענים קבעו שהנוצות היו בשחור בוהק.
עכשיו כשאנחנו יכולים לקבוע את צבע נוצות המאובנים,
פלאונטולוגים מחפשים יותר מאובנים עם מלנוסומים שמורים היטב.
הם מצאו שלהרבה דינוזאורים, כולל ולוסירפטורים,
כנראה היו נוצות,
מה שאומר שכמה סרטים אולי לא היו מדוייקים ביולוגית.
בנות חכמות.