Astăzi aș vrea să vorbesc despre
mântuire și răscumpărare.
Și aș vrea să mă concentrez pe înțelegerea
creștină timpurie a mântuirii și
răscumpărării și începând cu Sf Pavel,
aflăm că el vorbește despre mântuire
ca libertate din robie față de lege.
Pentru Sf Pavel, dușmanii principali ai
umanității sunt moartea, păcatul și legea.
Legea lui Moise. Sunt legate între ele
ținând umanitatea în robie.
Sf Pavel consideră legea ca un fel de
măsură de urgență oferită de Dumnezeu pentru a face față
crizei păcatului uman și vă puteți uita la
Galateni-capitolul 3 și Romani-capitolul 10.
Legea lui Moise a fost menită ca o
îndrumare pentru a pregăti oamenii pentru Hristos.
Și vedem acest lucru din nou în Galateni și Romani.
În schimb legea a fost tratată
de poporul evreu ca un scop în sine
și astfel a devenit un popor tiran
care s-a uitat la respectarea legii
pentru securitatea lor și așa putem spune
că chiar legea lui Moise a devenit un
idol care nu mai duce la Dumnezeu.
Consecința acestor alianțe nesănătoase,
am putea spune, între păcat și lege
este regula morții, conform Sf Pavel.
Moartea este produsul unei
vieți în care relațiile au fost
rupte și relația omului cu Dumnezeu
a fost ruptă și Sf Pavel continuă
și strigă: "Om nenorocit ce sunt, cine
mă va izbăvi de acest corp al morții?"
în Romani 7:24. Și, de aceea,
copiii se împărtășesc cu trupul și sângele Lui, și El
însuși Dumnezeu s-a făcut om
ca prin moarte să-l distrugă
pe cel care are puterea asupra
morții. Acesta este diavolul. Si diavolul aduce oamenilor
frica de moarte, și au fost
supuși robiei pe tot parcursul vieții. Evrei 2:15.
Anulând legătura care ne-a fost împotrivă prin legile impuse,
El a pironit-o pe Cruce pe care Dumnezeu însuși urcă.
și tu care ai fost îngropat, în
Botez cu El, ai și fost înviat
împreună cu El prin credință în lucrarea lui Dumnezeu
care L-a înviat din morți.
Învierea Lui este mântuirea noastră.
Mântuirea se vede și ca eliberare din robia
lui Satana, a păcatului și a morții. Pentru primii creștini
omenirea nu este o realitate statică atemporală,
ființele umane sunt înțelese în termeni de relații,
sunt în proces de a deveni persoane,
în timp ce se raportează cu dragoste la Dumnezeu
și cu lumea din jur.
Prin urmare, răul este ceea ce ne rupe comuniunea cu Dumnezeu și întrerupe
procesul de atingere a plenitudinii
umanității noastre în unire cu Dumnezeu.
Scripturile numesc trei surse și forțe ale răului.
Primul Satana, al doilea păcatul și a treia moartea.
Păcatul înrobește umanitatea lui Satana, și, de asemenea, morții.
Și întruparea lui Hristos, viața Sa, minunile și
învățăturile Sale și în cele din urmă,
moartea pe cruce și Învierea Sa,
ne eliberează de Satana, de păcat și de moarte.
Astfel mântuirea este văzută și ca
libertate și triumf în Hristos și
avem înțelegerea că la începutul
bisericii timpurii, Hristos
ne-a eliberat de robia legii.
Legii din Galateni cap.5 - 1 până la 12
și El ne-a eliberat de păcat în
Romani 6:14-23 și ne-a eliberat și
de moarte în 1 Corinteni 15.
Pentru libertate Hristos ne-a eliberat.
De aceea nu ne supunem
din nou unui jug de sclavie.
Sfântul Pavel spune în Galateni 5:1 că
Evangheliile reprezintă în mod viu triumful lui Hristos asupra
forțelor distructive ale răului și ale morții așa cum vedem în
ispita Sa pe Muntele Carantaniei,
așa cum vedem în alungarea spiritelor necurate,
așa cum vedem în vindecarea
bolilor și învierea oamenilor
din morți, în miracolele Sale asupra
naturii și mai ales în răstignirea
și învierea Sa. Pe cruce vedem o
luptă intensă purtată între „Campionul” lui Dumnezeu
care este Viața eternă
și adversarul vieții care este moartea.
Moartea este învinsă pe propriul teren și
viața triumfă și învierea este
victoria finală a lui Hristos în numele
umanității asupra păcatului și, în consecință, înfrângerea diavolului.
Deci „Cum a văzut de fapt Biserica mântuirea și răscumpărarea
în primele secole?” este o
întrebare bună, și mergând mai departe de la Sf Pavel
iar cuvântul grecesc
care este folosit de scriitorii creștini
din primele secole pentru mântuire
este „sotiria”, iar cuvântul care este
folosit pentru răscumpărare (eliberare)
este „litrosis” și vreau să vorbim despre
asta un pic mai mult pentru că aceste două cuvinte,
acești doi termeni sunt folosiți
interschimbabil și uneori împreună
sunt aproape sinonime și despre Hristos se vorbește
despre Mântuitorul și Salvatorul sufletelor
și trupurilor noastre. Bineînțeles, termenul de
mântuire care este „litrosis” în greacă are două semnificații:
eliberarea și răscumpărarea folosind o sumă (un preț)
și ambele concepte, astfel încât unul
este eliberarea, iar al doilea
este răscumpărarea folosind prețul de plătit.
Aceste concepte se găsesc la primii părinți creștini ca eliberare din
robia morții și răscumpărarea de păcatele noastre.
Cu alte cuvinte răscumpărarea
nu are nimic de-a face cu a plăti diavolului un preț
sau încercarea de a satisface furia și onoarea unui zeu furios,
așa cum vedem în evoluțiile ulterioare ale teoriilor mântuirii.
Termenul „sotiria” care se
traduce în „mântuire” în română
derivă din substantivul „soos” (σώος) provenind din verbul „sozo” (σωζω)
ceea ce înseamnă a fi în siguranță și sănătos, a fi viu și bine.
Mântuirea are un sentiment de restaurare, precum și de siguranță.
Întruparea lui Dumnezeu, unirea umanului cu divinul aduce
vindecarea naturii umane căzute,
restaurarea umanității acolo unde Dumnezeu dorește să fie
și Dumnezeu Însuși și-a asumat natura umană în persoana lui Hristos
pentru a-L vindeca pentru a-L salva, pentru a-L restabili pentru a-L desăvârși
pentru a-L face întreg și ACEASTA este mântuirea.
Dacă vrem să ne uităm în special la unii dintre părinții greci ai primelor secole,
putem merge la Sf Irineu din Lyon unde vorbește despre Cuvântul lui Dumnezeu
Care S-a făcut trup pentru ca El
să poată distruge moartea și să-l aducă pe om la viață
pentru că eram legați și înrobiți de păcat
ne-am născut în păcat și trăim sub stăpânirea morții.
Deci Cuvântul lui Dumnezeu s-a făcut trup pentru a ne elibera de
toate acestea și apoi continuă:
"Aceeași mână a lui Dumnezeu ne-a format
la început și ne-a format în pântecele mamei noastre.
Aceasta, în aceste zile din urmă, ne-a găsit când ne-am pierdut.
A venit după noi când ne-am pierdut, câștigând oaia Lui pierdută
și punându-o pe umerii Lui și aducând-o înapoi cu bucurie la turma vieții.
Asta este mântuirea prin Fiul lui Dumnezeu care a devenit om.
Hristos ne-a răscumpărat prin sângele Său. Sf Irineu continuă:
"Și-a dat sufletul pentru sufletul nostru
El și-a dat trupul pentru trupul nostru.
Prin turnarea asupra noastră a Duhului Sfânt
a restaurat uniunea dintre om și Dumnezeu,
relația ruptă a fost restabilită în El.
A făcut pe Dumnezeu să coboare
la om, prin Duhul, și l-a făcut pe om să
se ridice la Dumnezeu prin întruparea Sa.
Prin venirea Sa, ne-a dat nemurirea adevărată și permanentă, unindu-ne cu El.
Aceste mari adevăruri sunt infirmarea oricărei erezii.
Pentru Sf. Irineu viața înseamnă în primul rând, relația cu Dumnezeu,
participarea la viața lui Dumnezeu.
și, prin urmare, eliberarea de păcat.
Așa că, atunci când te unești cu Dumnezeu, când participi la viața Lui Dumnezeu,
când ai părtășie cu Dumnezeu, te eliberezi de păcat.
Și apoi, dacă mergem la Sf Atanasie cel Mare,
în secolul al IV-lea, el vorbește despre acest lucru în același fel:
„Fiul lui Dumnezeu a devenit om pentru ca să ne putem noi îndumnezei”
Vom fi înălțați într-o nouă stare pentru a ne desăvârși după asemănarea Lui,
pentru a fi îndumnezeiți nu în esența noastră,
ci, după har, în natura noastră creată de ființe umane.
Văzând că toți oamenii piereau
ca urmare a încălcării poruncii date lui Adam,
carnea Lui a fost mântuită și
răscumpărată înaintea tuturor celorlalte,
pentru că devenise însuși trupul Cuvântului prin înviere.
Și în consecință, am fost și noi mântuiți fiind un singur
trup cu El în din cauza botezului.
Apoi, spune că Hristos a venit ca să-i elibereze pe toți
de păcat și de blestemul păcatului
și că toate ființele umane ar putea
trăi mereu în adevăr, libere de moarte și să fie îmbracați
în incorupție și imortalitate.
Împărtășindu-ne cu Hristos, ne împărtășim de Tatăl, deoarece Cuvântul e al Tatălui,
iar asta este mântuirea.
Apoi, din secolul al IV-lea, ne putem uita
și la Sfântul Grigorie al Nyssei, unul dintre părinții capadocieni,
care vorbește despre această mântuire pe care am primit-o de la venirea lui Hristos
și de ridicarea noastră și el spune că Înălțimea se coboară către cei smeriți,
fără a pierde din înălțimea sa,
persoana Dumnezeiască înclinându-se la noi fără a pierde din înălțimea Ei,
natura divină se unește cu natura umană în Hristos
și devine umană fără a înceta să fie divină.
Și făcând astfel, „natura luminii”
care este natura divină, alungă întunericul
iar viața lui Hristos, ca Dumnezeu,
care este viața eternă învinge moartea și păcatul.
Sf. Grigorie continuă și spune că puritatea s-a aplecat până
la cei spurcați de păcat;
viața a venit la cei morți,
Călăuzitorul - care este Hristos - a venit la cei pierduți; -
la cei care s-au rătăcit - astfel încât cei spurcați să poată fi curățați,
astfel încât morții să poată fi înviați
și rătăcitorii să fie conduși înapoi pe calea cea bună.
Astfel Hristos s-a unit cu natura noastră
pentru ca prin dumnezeirea Sa să devenim divini,
fiind scutiți de moarte și salvați de tirania dușmană.
Și Sf Grigorie explică: prin întoarcerea Sa triumfală de la moarte
a inaugurat întoarcerea triumfală a rasei umane la viața nemuritoare.
În concluzie, am vrut să rezum acest lucru și să spun că vedem
în toate acestea dragostea lui Dumnezeu pentru poporul Său, pentru creația Sa,
„filantropia” e cuvântul grecesc, dragostea Sa pentru umanitate
Și Îl vedem pe Hristos atât ca Eliberator și Mântuitor de la moarte și păcat,
cât și Mântuitor și Vindecător al condiției noastre căzute.
El face toate acestea prin întruparea Sa prin moartea Sa și prin învierea Sa.
El își asumă umanitatea noastră căzută, o păstrează fără păcat,
îi permite să moară pe cruce și apoi
o ridică din nou la o nouă, regenerată transformată și vindecată
nemuritoare, îndumnezeită și slăvită stare umană
care este alăturată lui Dumnezeu pentru eternitate.
Prin urmare, învinge păcatul prin nepăcătuirea Sa,
învinge moartea prin învierea Sa, îl învinge pe diavol,
eliberându-ne din prizonieratul păcatului,
oferindu-ne ocazia de a fi liberi de păcat,
prin unirea cu Cel care a rămas fără păcat.
Făcând astfel, Mântuitorul este și Elibertor și Salvator.
Mantuirea noastră vine pe măsură ce ne unim cu Hristos;
atât spiritual - în rugăciune, predându-ne iubirii și milostivirii Sale,
cât și fizic - în Sfânta Euharistie prin primirea Trupului și Sângelui Său
în taina Euharistiei.
Și mântuirea se realizează pe deplin prin aceasta.
Și, desigur, unirea cu El este viața veșnică.
Amin!
traducerea: www.chilieAthonita.ro