Synnyin vuonna 1993 Pohjois-Korean pohjoisosassa,
kylässä nimeltä Hyesan, mikä on lähellä Kiinan rajaa.
Minulla oli rakastavat vanhemmat ja yksi vanhempi sisko.
Ennen kuin olin edes 10-vuotias, isäni lähetettiin työleirille,
koska hän osallistui laittomaan kaupankäyntiin.
Tämä "laiton kaupankäynti"
oli puukenkien, sokerin, riisin ja myöhemmin kuparin myymistä
ruokkiakseen meidät.
Vuonna 2007 siskoni ja minä päätimme paeta.
Siskoni oli 16-vuotias ja minä 13.
Haluan, että ymmärrätte,
mitä sana "pako" tarkoittaa Pohjois-Korean kontekstissa.
Olimme nälkiintyneitä
ja nälkä on yhtä kuin kuolema Pohjois-Koreassa.
Pako oli ainoa vaihtoehtomme.
En edes ymmärtänyt paon käsitettä,
mutta öisin näin Kiinan valot,
ja mietin, jos menen sinne, missä on valoa,
saatan löytää kulhon riisiä.
Meillä ei ollut suurta pakosuunnitelmaa tai karttoja.
Emme tienneet, mitä tulisi tapahtumaan.
Kuvittele, että asuntosi syttyy tuleen.
Mitä tekisit?
Jäisitkö asuntoosi tulen armoille
vai hyppäisitkö ikkunasta ulos ja katsoisit, mitä tapahtuu?
Niin me teimme. Hyppäsimme ulos talosta.
Pohjois-Korea on käsittämätön.
On vaikea selittää, kun ihmiset kysyvät,
millaista siellä on elää.
Ollakseni rehellinen, et voi edes kuvitella sitä.
Minkään kielen sanat eivät kykene kuvailemaan sitä,
sillä se on kuin vieras planeetta.
Samoin kuin sinä et kykene kuvittelemaan elämää Marsissa.
Esimerkiksi "rakkaus" tarkoittaa vain yhtä asiaa:
Rakastettua johtajaa.
Pohjois-Koreassa ei ole käsitettä romanttiselle rakkaudelle.
Jos et tiedä sanoja, et tiedä käsitettä,
ja et siksi näe sitä edes mahdollisena.
Kerron toisen esimerkin.
Pohjois-Koreassa kasvaneena
me todella uskoimme Rakastetun johtajan olevan kaikkivaltias jumala,
joka voi lukea ajatuksiamme.
Pelkäsin jopa ajattelemista.
Kerrotaan, että hän näkee puolestamme nälkää
ja että hän tekee väsymättömästi töitä, ja sydämeni särkyi ajatellessani tätä.
Kun pakenin Etelä-Koreaan,
ihmiset kertoivat, että hän on oikeasti diktaattori.
Että hänelle on autoja, useita loma-asuntoja ja ylellinen elämä.
Muistan katsoneeni kuvia hänestä ja tajunneeni ensimmäistä kertaa,
että hän on kuvissa suurikokoisin.
Silloin ymmärsin.
Vihdoinkin ymmärsin, ettei hän ole nälkiintynyt.
En kyennyt näkemään sitä aikaisemmin,
kunnes joku kertoi minulle, että hän on lihava.
(Naurua)
Oikeasti, minulle täytyi opettaa, että hän on lihava.
Jos et ole koskaan harjoitellut kriittistä ajattelua,
uskot sen, mitä sinulle kerrotaan.
Minulta usein kysytään:
"Miksei Pohjois-Koreassa synny vallankumousta?
Olemmeko me tyhmiä?
Miksei 70 vuotta kestäneen sorron aikana ole syntynyt vallankumousta?"
Vastaan heille:
Jot et tiedä olevasi orja, jos et tiedä olevasi eristetty ja sorrettu,
kuinka taistelet vapautesi puolesta?
Jos tiedät olevasi eristetty, se tarkoittaa, ettet ole.
Tietämättömyys on eristämisen oikea määritelmä.
Siksi en koskaan tiennyt olevani eristetty eläessäni Pohjois-Koreassa.
Uskoin olevani universumin keskellä.
Tässä on minun levittämisen arvoinen ideani.
Monet uskovat,
että ihmiset luonnostaan erottavat oikean väärästä,
oikeuden ja epäoikeudenmukaisuuden,
sen, mitä ansaitsemme ja mitä emme.
Sanon heille: roskaa.
(Naurua)
(Aplodeja)
Kaikki,
kaikki täytyy opettaa,
myös myötätunto.
Jos näen jonkun kuolemaisillaan kadulla, teen kaikkeni hänen pelastamisekseen.
Mutta kun olin Pohjois-Koreassa,
näin ihmisiä kuolemaisillaan ja kuolleena kaduilla.
En tuntenut mitään.
Ei siksi, koska olen psykopaatti
vaan koska en oppinut myötätuntoa.
Tunsin myötätuntoa, empatiaa ja sympatiaa sydämessäni,
kun opin sanan "myötätunto" ja mitä se tarkoittaa,
ja tunnen ne myös nyt.
Asun nyt Yhdysvalloissa vapaana ihmisenä.
(Aplodeja)
Kiitos.
(Aplodeja)
Äskettäin vapaan maan johtaja, presidenttimme Trump
tapasi entisen jumalani.
Ja hän päätti, etteivät ihmisoikeudet ole tarpeeksi tärkeitä,
ja siksi hän ei puhunut niistä.
Se pelottaa minua.
Elämme maailmassa,
jossa diktaattori saa kiitosta setänsä teloittamisesta,
velipuolensa ja tuhansien pohjoiskorealaisten tappamisesta.
Kaikki tämä oli kehumisen arvoista.
Se sai minut ajattelemaan.
Ehkä meidän kaikkien täytyy oppia jotain uutta vapaudestamme.
Vapaus on haurasta.
En halua pelotella, mutta näin se on.
Kolmen sukupolven aikana Pohjois-Koreasta tuli George Orwellin kirja 1984.
Vain kolmen sukupolven aikana.
Jos me, vapaina ihmisinä, emme taistele ihmisoikeuksien sekä sorrettujen
ja vailla ääntä olevien ihmisten puolesta,
kuka taistelee meidän puolestamme, kun emme ole vapaita?
Koneet? Eläimet? En tiedä.
Minusta on hienoa, että välitämme ilmastonmuutoksesta,
eläinten oikeuksista, sukupuolten tasa-arvosta,
kaikistä näistä.
Se että välitämme eläinten oikeuksista, kertoo kuinka lämmin sydämemme on.
Välitämme heistä, jotka eivät voi puhua omasta puolestaan.
Tällä hetkellä pohjoiskorealaiset eivät voi puhua omasta puolestaan.
Heillä ei ole internetiä 2000-luvulla.
Heillä ei ole sähköä.
Pohjois-Korea on maailman synkin paikka.
Haluan sanoa jotain pohjoiskorealaisille, jotka elävät siinä pimeydessä.
He eivät ehkä usko minua,
mutta haluan sanoa, että toisenlainen elämä on mahdollista.
Olkaa vapaita.
Kokemukseni perusteella kaikki on mahdollista.
Minut ostettiin ja myytiin orjana,
mutta nyt olen täällä ja siksi uskon ihmeisiin.
Yksi asia, minkä olen oppinut historiasta on se,
ettei mikään ole ikuista tässä maailmassa.
Siksi meillä on kaikki syyt olla toiveikkaita.
Kiitos.
(Aplodeja)