Mit művelnek a macskák?
Cukik és ölelnivalóak.
A 26 milliárdos nézettségű Youtube-videókból ítélve,
ahogy vadásznak,
ugrálnak,
másznak,
csavarodnak,
lopakodnak,
karmolásznak,
kommunikálnak
és dorombolnak
egy biztos:
a macskák nagyon szórakoztatóak.
Ezek a szokatlan macskás viselkedésformák
egyszerre lenyűgözőek és zavarba ejtőek.
Sokunkban felmerül a kérdés: Miért viselkednek így a macskák?
Az idő folyamán a macskák egyszerre voltak magányos vadászok,
és nagyobb ragadozók áldozatai is.
E két szerep megtestesítőinek
túlélésük nagyban függött ösztönös reakcióiktól,
amit a mai napig megfigyelhetünk vadon élő és domesztikált társaikon is.
Míg a házi macskákon ezek a viselkedések zavarba ejtőek tudnak lenni,
vadon élő társaikat figyelve megértjük,
hogy az évmilliók alatt részükké vált minták
teszik őket egyedivé és különlegessé.
Egyedi izomstruktúrájuknak és egyensúlyérzéküknek köszönhetően
képesek magasra mászni, hogy onnan figyeljék környezetüket,
kiszúrva következő áldozatukat.
A házi macskáknak nem szükségesek ezek a képességek, hogy megszerezzék
vacsorájukat az etetőtálból,
de ösztönszerűen megfigyelni a nappalit a könyvespolc tetejéről,
lényük és evolúciójuk természetes része.
Mint ragadozók kihasználják a pillanatot, hogy lecsapjanak áldozatukra.
Mivel zsákmányuk többnyire kicsi,
a vadon élő macskáknak többször kellett táplálkozniuk és használniuk
a lopakodás, megragadás, megtartás stratégiáját életben maradásukért.
Ez az oka amiért a házi macskák szeretnek kis játékokra vadászni,
és kisebb adagokban étkezni a nap folyamán.
Kis áldozataik pedig hasonlóan kicsi helyeken bújnak meg,
ami magyarázza kedvenceink kíváncsiságát szűk helyek iránt,
kielégítve evolúciós viselkedésüket,
ami segítette őket a mindennapi túlélésben az évmilliók során.
A vadonban szükségük volt éles karmaikra vadászathoz, mászáshoz és önvédelemhez.
Karmaik élesítése a közel eső tárgyakon biztosította azonnali használatukat,
megnyújtóztatta izmaikat,
valamint stressztől is megszabadította őket.
Házi kedvenced nem utálja a kanapét,
a széket,
heverőt,
párnákat,
függönyt
vagy bármi mást amit elér.
Azért szedi darabjaira a bútorokat, hogy legjobb formában tartsa karmait,
ahogy azt ősei tették életben maradásukért.
Prédaállatként pedig
ügyesen menekülnek a nagyobb állatoktól,
biztonságban és épen tartva magukat.
A mai macskák éppen ezért
mesterien préselik be magukat szűk helyekre,
és keresik a legfurább búvóhelyeket.
Ez szintén magyarázza miért igénylik a tiszta és szagmentes almot.
Ez adja ki legkevésbé tartózkodási helyüket a nagyobb ragadozóknak,
akik a közelben ólálkodhatnak.
Mindent figyelembe véve, amit a macskákról tudunk,
egyik legdominánsabb viselkedésük
még mindig rejtély számunkra.
A macskák különböző okokból dorombolnak.
Lehet ez boldogság,
stressz,
vagy éhség.
De érdekes módon a frekvencia, amit használnak,
25 és 150 hertz között,
segíti a szövetregenerációt.
Ezért nemcsak kellemes elbóbiskolni egy doromboló macskával, de lehetséges,
hogy ez egyszerre gyógyítja izom- és csontszerkezetüket,
ráadásul ránk is hatással lehet.
Az évek alatt fejlődésük
a veszélyes ragadozótól
a megbújó prédáig terjedt.
A mai napig őrzik ezek jellegzetességeit,
ami lehetővé tette számukra, hogy boldoguljanak a vadonban.
Ez magyarázhat sok kérdést viselkedésükkel kapcsolatban.
Számukra a mi otthonunk a vadon.
Ha ez igaz, akkor jogos a kérdés:
Kik vagyunk mi?
Nagy, buta, szőr nélküli macskák, akikkel harcolniuk kell az ételért?
Bolond ragadozók, akiket nap mint nap kicseleznek?
Vagy mi lennénk az áldozat?