Quan parlem amb algú d'una teoria científica establerta
pot ser que ens contesti "Bé, només és una teoria."
Però quan parlem d'una llei científica ben establerta
rarament ens dirà "Bé, només és una llei."
Per què?
Quina diferència hi ha entre entre una teoria i una llei?
N'hi ha una de millor?
Les lleis i les teories fan feines diferents.
Una llei prediu els resultats de determinades condicions inicials.
Pot predir els possibles colors de cabells d'un futur fill,
o fins a on arribarà una pilota de beisbol llençada en un angle determinat.
En canvi, una teoria intenta oferir l'explicació més lògica
sobre per què les coses són com són.
Una teoria pot invocar al·lels dominans i recessius
per explicar com uns pares de cabell fosc poden tenir un fill pèl-roig.
o emprar la gravetat per esclarir la trajectòria parabòlica d'una pilota.
En termes senzills,
una llei prediu el que passarà mentre que una teoria proposa per què.
Una teoria mai no esdevindrà una llei,
si bé el desenvolupament de l'una sovint fa avançar en l'altra.
Al segle XVII, Johannes Kepler va teoritzar unes harmonies celestials
per explicar les característiques de les òrbites planetàries.
Va desenvolupar tres lleis brillants sobre el moviment dels planetes
tot estudiant dècades de dades astronòmiques precises
en un esforç per recolzar la seva teoria.
Tot i que les seves lleis encara es fan servir avui,
la gravetat ha substituït la teoria dels harmònics com a explicació del moviment dels planetes.
Com és que Kepler es va equivocar parcialment?
No ens han donat un manual universal d'instruccions.
Sinó que constantment proposem, comprovem, revisem i fins i tot substituïm
les idees científiques com una tasca en procés.
Les lleis solen resistir als canvis
ja que no s'haurien acceptat si no haguéssin encaixat amb les dades,
però a vegades les revisem si tenim noves dades imprevistes.
L'acceptació d'una teoria, en canvi, sovint és una lluita.
Vàries teories poden competir per oferir la millor explicació
d'una descoberta científica.
Amb nous estudis,
els científics tendeixen a afavorir la teoria que explica millor les dades,
Si bé hi pot haver detalls que no entenguem.
Als científics també els agrada quan una teoria preveu correctament
un fenomen encara no observat,
com la teoria de la taula periòdica de Dimitri Mendeléiev
va predir una colla d'elements desconeguts.
El terme 'teoria científica' cobreix una àmplia franja.
Algunes teories són noves idees amb poc recolzament experimental
que els científics es miren amb suspicàcia,
o fins i tot ridiculizen.
Altres teories,
com les que inclouen el Big Bang, l'evolució o el canvi climàtic,
han suportat anys de confirmació experimental
abans de ser acceptades per la majoria de la comunitat científica.
Caldrà aprendre més sobre una explicació científica
abans de poder entendre bé com la perceben els científics.
La paraula 'teoria' tota sola no ens diu gaire cosa.
Si voleu saber la veritat,
la comunitat científica també ha fet apostes equivocades:
l'alquímia,
el model geocèntric,
la generació espontània,
i l'èter còsmic
són només algunes de les teories que s'han descartat per altres millors.
Però fins i tot les teories errònies tenen valor.
L'alquímia, ara desacreditada, va ser l'origen de la química moderna,
i la medicina va fer grans avenços
molt abans d'entendre el paper dels bacteris i els virus.
Dit això, les millors teories sovint porten a noves descobertes emocionants
que eren impensables amb l'antiga manera de pensar.
Tampoc no hem de pensar que totes les teories actuals
resistiran la prova del temps.
N'hi ha prou amb un sol resultat inesperat per qüestionar l'status quo.
Així i tot, el ser vulnerable a una possible explicació millor
no debilita una teoria actual.
Al contrari. Això evita que la ciència esdevingui un dogma inqüestionable.
Una bona llei científica és una màquina ben engreixada,
fa la seva feina a la perfecció
però sense saber per què funciona tan bé.
Una bona teoria científica és un lluitador ferit però encara d'empeus
que s'arrisca a la derrota si no aconsegueix vèncer o adaptar-se al proper reptador.
Són diferents,
però totes dues són necessàries per entendre el conjunt.
Així, el pròxim cop que et diguin que és només una teoria,
repta'ls a nou assalts amb el campió
a veure si ho fan millor.