Mitt namn är Tayana Nascimento da Silva.
Jag är tandläkare och bor i Belém i Pará.
Jag heter Íris Sena.
Jag är en läkare, specialiserad på familjemedicin.
Jag bor i Belém, Pará.
Jag praktiserar som tandkirurg,-
-men utbildningen innebär också akademiska studier.
Jag studerar också medicin.
Jag är läkare i en stad i det inre av Pará.
Vi hjälper familjer i en vårdcentral som heter The Family Health Strategy.
Som läkare och tandläkare blev-
-Dr. Iris och Dr. Tayana glada-
-när de fick inbjudan att gå med i Luzeiro 29.
Jag har behandlat människor som suttit på en plaststol,-
-mitt ute på landsbygden, i under dåliga förhållanden,-
-och vi gjorde vad vi kunde.
Ibland kunde vi bara göra fluorapplikationer-
-och grundläggande behandling.
När jag klev på båten-
-föll jag nästan baklänges när jag kom in och såg kliniken.
Jag var så uppspelt.
Jag spelade in filmer och skickade till min familj.
Jag sa: "Titta! Det finns ett helt kontor inne i båten."
Jag trodde inte att det skulle vara så här.
En mycket kapabel struktur för tjänsterna.
Det finns mycket samarbete med att donera mediciner,-
-med förnödenheter för arbetet i mitt och andra områden.
Det var väldigt uppmuntrande.
Även själva arbetet, vilket är det bästa av allt.
På de mest avlägsna platserna-
-saknas information om grundläggande hälsa.
Så en väsentlig del av läkarnas jobb-
-är att lära människor om goda hälsorutiner.
Det vanligaste besväret är ruttna tänder.
Vi lagar mycket,-
-och tyvärr drar vi ut många tänder.
Det är sällsynt att någon kommer utan hål.
Det är bara några få fall.
Jag tror att jag kan räkna dem på en hand.
Det vanligaste hos barn, ungdomar, är bakterier.
Vi pratar om rening av vatten,-
-om det korrekta sättet att tvätta frukter,-
-grönsaker, baljväxter och allt annat för-
-att undvika kontaminering.
Det är ingen idé att ge medicin idag.
Nästa vecka äter de dåligt igen, använder smutsigt vatten-
-och tyvärr kan de få sjukdomen igen.
Ibland används en tandborste för hela familjen-
-eller mer än en person i huset.
Det är vanligt.
Då säger vi: "Nej. Här är en tandborste för dig,-
-en för din pappa, en för din mamma.
Låt inte alla använda samma borste-
-för sjukdomen du har kommer att gå vidare till andra."
Bristen på information är så betydande-
-att denna information -
-som är superenkel för oss, som vi vetat sedan vi föddes -
-är praktiskt taget ny för dem.
Íris och Tayanas berättelser började på olika platser.
De träffades första gången på detta Luzeiro 29-äventyr.
Deras berättelse handlar om hur de hjälper människor,-
-men det är också en berättelse om kärlek.
Jag kom som tandläkare, och han kom som läkare.
Vi träffades för första gången i skåpbilen, på väg till båten.
Där började vi prata och skapade en vänskap.
När vi lämnade gjorde vi akademiskt arbete med datan härifrån.
Vänskapen fortsatte-
-tills vi började dejta några månader senare.
Sedan, efter det, lite senare, gifte vi oss.
Ibland känns det som att jag drömmer.
Jag vet inte om du någonsin har haft känslan-
-att du ser på ditt liv utifrån.
Du tittar, och du säger, "Wow, det ser till och med ut som en dröm.
Är det verkligen sant?"
När jag ser på möjligheten att arbeta här-
-känner jag mig som en aktiv del,-
-som att vara en förlängning av Guds armar.
Jag kan säga att det är en väldigt stor känsla av tacksamhet.
Ur Dr. Íris och Dr. Tayanas perspektiv-
-värmer det hjärtat att göra gott.
Men de inser att det fortfarande finns tusentals liv-
-som behöver omsorg och Jesu kärlek.
Det kommer fortfarande behövas många mil av segling, och många år-
-för att fortsätta se, känna och leva Project Luzeiro.
Men i slutet av dagen,-
-när vi lägger huvudet på kudden,-
-har vi känslan av uppdraget är fullbordat,
-och plikten uppfylld.
Att komma ihåg att jag kunde hjälpa någon,-
-att det fanns människor som gick härifrån och log,-
-som tackade mig för att de inte kände smärta längre,-
-för att de skulle kunna sova på natten -
det är den bästa vinsten tror jag.