The Adventures of Sherlock Holmes av Sir Arthur Conan Doyle
ADVENTURE I. En skandale i Böhmen
I. For å Sherlock Holmes hun er alltid kvinnen.
Jeg har sjelden hørt ham snakke om henne under andre navn.
I hans øyne formørkelser hun og dominerer hele hennes kjønn.
Det var ikke at han følte noen følelser beslektet med kjærlighet til Irene Adler.
Alle følelser, og at man spesielt, var forkastelig til hans kalde, presise men
beundringsverdig balansert sinn.
Han var, jeg tar den, den mest perfekte resonnement og observere maskinen som
verden har sett, men som en elsker ville han ha plassert seg i en falsk stilling.
Han har aldri snakket om mykere lidenskaper, lagre med en spott og et flir.
De var beundringsverdig ting for observatøren - utmerket for å trekke sløret
fra menns motiver og handlinger.
Men for trente Reasoner å innrømme en slik inntrenging i sitt eget delikat og fint
justeres temperament var å innføre en distraherende faktor som kan kaste en
tviler på alle hans mentale resultater.
Grit i et følsomt instrument, eller en sprekk i en av hans egen høyeffekts linser, ville
ikke være mer forstyrrende enn en sterke følelser i en natur som hans.
Og likevel var det bare en kvinne til ham, og at kvinnen var sent Irene Adler, av
tvilsomme og tvilsomme minne. Jeg hadde sett lite av Holmes siste.
Mitt ekteskap hadde drevet oss bort fra hverandre.
Min egen fullstendig lykke, og hjemmetjenesten sentrert interesser som stiger opp rundt
Mannen som først befinner seg herre over sin egen etablering, var nok til å
absorbere all min oppmerksomhet, mens Holmes, som
hatet enhver form for samfunn med hele hans Bohemian sjel, forble i vår
innkvartering i Baker Street, gravlagt blant sine gamle bøker, og vekslende fra uke til
uke mellom kokain og ambisjoner, er
døsighet av stoffet, og den voldsomme energien sin egen ivrig natur.
Han var stille, som alltid, dypt tiltrukket av studiet av kriminalitet, og okkuperte hans
enorme fakultetene og ekstraordinære krefter av observasjon i følgende ut de
ledetråder, og rydde opp de mysteriene
som hadde blitt forlatt som håpløse av det offisielle politiet.
Fra tid til annen hørte jeg noen vage beretning om hans gjerninger: hans innkallingen til
Odessa i tilfelle av Trepoff mord, av hans rydding av entall tragedien
av Atkinson brødrene i Trincomalee,
og til slutt av oppdraget som han hadde oppnådd så delikat og vellykket
for den regjerende familien i Nederland.
Utover disse tegnene på aktiviteten hans, men som jeg bare delte med alle
lesere av den daglige pressen, visste jeg lite av min tidligere venn og kompanjong.
En natt - det var på det tjuende mars, 1888 - jeg var på vei tilbake fra en reise
til en pasient (for jeg hadde nå vendt tilbake til sivil praksis), da min vei ført meg gjennom
Baker Street.
Da jeg passerte godt husket dør, som alltid må være forbundet i mitt sinn med
min nøder, og med de mørke hendelsene i Study in Scarlet, ble jeg grepet av en
ivrig ønske om å se Holmes igjen, og å
vet hvordan han var å ansette hans ekstraordinære evner.
Hans rom var briljant tent, og selv da jeg så opp, fikk jeg hans høye, reservedeler
skikkelse passerer to ganger i en mørk silhuett mot blind.
Han var pacing rommet raskt, ivrig, med hodet senket på brystet hans og hans
foldede hender bak ham.
For meg, visste hvem hans hver humør og vane, hans holdning og måte fortalte sine egne
historie. Han var på jobb igjen.
Han hadde reist ut av sin narkotikarelaterte skapt drømmer og var varm på duften av noen nye
problem.
Jeg ringte og ble vist opp til kammeret som tidligere hadde vært i min del
egne. Hans måte var ikke overstrømmende.
Det sjelden var, men han var glad, tror jeg, å se meg.
Med knapt et ord talt, men med en vennlig øye, vinket han meg til en lenestol,
kastet over hans tilfelle av sigarer, og indikerte en ånd sak og en gasogene i
hjørnet.
Da han sto foran peisen og kikket meg over i hans entall introspektiv mote.
"Ekteskap passer deg," han bemerket. "Jeg tror, Watson, som du har satt på
sju og en halv pounds siden jeg så deg. "
"Seven" svarte jeg.
"Ja, skulle jeg ha tenkt litt mer.
Bare en bagatell mer, jeg fancy, Watson.
Og i praksis igjen, observerer jeg. Du har ikke fortell meg at du skal gå
i sele. "" Så, hvordan vet du? "
"Jeg ser det, slutte jeg det.
Hvordan vet jeg at du har fått deg veldig vått i det siste, og at du har
en mest klumsete og uforsiktige tjener jente? "" Min kjære Holmes, "sa jeg," dette er for
mye.
Du ville sikkert ha blitt brent, hadde du levd noen hundre år siden.
Det er sant at jeg hadde et land gå på torsdag og kom hjem i et forferdelig rot,
men som jeg har forandret meg klær jeg ikke kan forestille meg hvordan du slutte det.
Når det gjelder Mary Jane, hun er uforbederlig, og min kone har gitt henne beskjed, men der,
igjen, klarer jeg å se hvordan dere finne ut av det. "Han lo for seg selv og gned hans lange,
nervøse hendene sammen.
"Det er enkelheten selv," sa han, "mine øyne forteller meg at på innsiden av
venstre skoen, akkurat der lyset fra bålet treffer det, er lær scoret av seks nesten
parallelle kutt.
Tydeligvis har de vært forårsaket av noen som har veldig uforsiktig skrapt rundt
kantene av sålen for å fjerne crusted gjørme fra det.
Derfor ser du, min dobbelt fradrag som du hadde vært ute i skammelige vær, og at
du hadde en spesielt ondartet boot-slitting eksemplar av London slavey.
Som å praktisere dine, hvis en gentleman går inn i mitt rom lukter av iodoform, med en
sort merke nitrat av sølv på hans høyre pekefinger, og en bule på høyre
side av hans topp-hat for å vise hvor han har
secreted hans stetoskop, må jeg være kjedelig, ja, hvis jeg ikke erklære ham for å være en
aktivt medlem av den medisinske profesjon. "
Jeg kunne ikke hjelpe le av den enkle som han forklarte sin prosess med
fradrag.
"Når jeg hører du gir din grunner," jeg sa, "den tingen alltid ser ut til meg
å være så latterlig enkelt at jeg kunne lett gjøre det selv, men ved hver
suksessive forekomst av resonnement din jeg forbløffet før du forklare din prosess.
Og likevel tror jeg at mine øyne er like god som din. "
"Ganske så," svarte han, tenner en sigarett, og kaster seg ned i
en lenestol. "Du skjønner, men du trenger ikke observere.
Skillet er tydelig.
For eksempel har du ofte sett trinnene som fører opp fra hall til dette
room. "" Ofte ".
"Hvor ofte?"
"Vel, noen hundre ganger." "Så hvor mange er det?"
"Hvor mange? Jeg vet ikke. "
"Ganske så!
Du har ikke observert. Og likevel har du sett.
Det er nettopp mitt poeng. Nå vet jeg at det er sytten skritt,
fordi jeg har både sett og observert.
By-the-way, siden du er interessert i disse små problemene, og siden du er
god nok til å krønike ett eller to av mine bagatellmessig opplevelser, kan du være interessert
i dette. "
Han kastet over et ark med tykk, rosa-farget note-papir som hadde ligget åpent på
bordet. "Det kom ved siste post," sa han.
"Les det høyt."
Notatet var udatert, og uten verken underskrift eller adresse.
"Det vil kalle på dere i natt, ved kvart på åtte," sa det, "en
gentleman som ønsker å rådføre deg på en sak av den aller dypeste øyeblikk.
Dine siste tjenester til en av de kongelige husene i Europa har vist at du er
en som kan trygt være klarert med saker som er av en betydning som knapt kan
være overdrevet.
Denne kontoen av dere vi har fra alle hold mottatt.
Være i ditt kammer og deretter på den timen, og ikke ta det ille opp hvis besøkende bære
maske. "
"Dette er virkelig et mysterium," Jeg bemerket. "Hva forestille dere at det betyr?"
"Jeg har ingen data enda. Det er en kapital feil å teoretisere før
man har data.
Umerkelig man begynner å vri fakta for å passe teorier, i stedet for teorier som passer
fakta. Men notatet selv.
Hva utlede du fra det? "
Jeg nøye undersøkte skriftlig og papir hvorpå den ble skrevet.
"Mannen som skrev det var antakelig godt å gjøre," bemerket jeg, bestreber seg på å imitere
min følgesvenn prosesser.
"Slike papiret ikke kunne kjøpes under en halv krone en pakke.
Det er merkelig sterk og stiv "." Peculiar - som er selve ordet, "sa
Holmes.
"Det er ikke en engelsk papir i det hele tatt. Hold den opp mot lyset. "
Jeg gjorde det, og så en stor "E" med en liten "g", en "P", og en stor "G" med en liten
"T" vevd inn i strukturen på papiret.
"Hva gjør du om det?" Spurte Holmes. "Navnet på maker, ingen tvil, eller hans
monogram, heller. "" Ikke i det hele tatt.
The 'G' med den lille 't' står for 'Gesellschaft ", som er tysk for
"Selskapet. 'Det er en vanlig sammentrekning som våre
"Co '
'P' selvfølgelig står for 'Papier. "Nå for the' F.eks.
La oss kaste et blikk på vår Continental Gazetteer. "
Han tok ned en tung brun volum fra sine hyller.
"Eglow, Eglonitz - her er vi, Egria. Det ligger i et tysktalende land - i
Bohemia, ikke langt fra Carlsbad.
"Bemerkelsesverdig som åstedet for død Wallenstein, og for sine mange glass-
fabrikker og papir-møller. "Ha, ha, gutten min, hva du gjør av det?"
Øynene hans glitret, og han sendte opp en stor blå triumferende skyen fra sigaretten.
"Papiret ble laget i Bohemia,» sa jeg. "Nettopp.
Og mannen som skrev notatet er en tysk.
Har du merke til særegne konstruksjonen av setningen -'This redegjørelse for deg har vi
fra alle hold mottatt. 'En franskmann eller russisk ikke kunne ha
skrevet det.
Det er den tyske som er så uncourteous til hans verb.
Det gjenstår bare derfor å finne ut hva som er ønsket av denne tyske som skriver
på Bohemian papir og foretrekker å bruke en maske til å vise sitt ansikt.
Og her kommer han, hvis jeg ikke tar feil, å løse alle våre tvil. "
Mens han snakket var det den skarpe lyden av hestehovene og rist hjul mot
fortauskanten, etterfulgt av en skarp dra i bjellen.
Holmes plystret.
"Et par, av lyd," sa han. "Ja," fortsatte han, skotter ut av
vindu. "En fin liten Brougham og et par
skjønnheter.
Hundre og femti guineas stykket. Det er penger i dette tilfellet, Watson, hvis
det er ingenting annet. "" Jeg tror at jeg hadde bedre gå, Holmes. "
«Ikke litt, doktor.
Hold deg hvor du er. Jeg er fortapt uten Boswell min.
Og dette lover å være interessant. Det ville være synd å gå glipp av det. "
"Men din klient -"
"Never mind ham. Jeg ønsker kanskje din hjelp, og så kan han.
Her kommer han. Sett deg ned i den lenestolen, doktor, og gi
oss dine beste oppmerksomhet. "
En langsom og tunge skritt, som hadde blitt hørt på trappen og i gangen, stoppet
umiddelbart utenfor døren. Så var det en høyt og autoritative
kranen.
"Kom inn!" Sa Holmes. En mann gikk som kunne neppe vært
mindre enn seks meter seks inches i høyde, med bryst og lemmer for en Hercules.
Hans kjolen var rik med en rikdom som ville, i England, blir sett på som beslektet
av dårlig smak.
Heavy band av Astrakhan var kuttet tvers av ermene og fronter av hans
dobbel-breasted strøk, mens den dype blå kappe som var kastet over skuldrene
ble foret med flamme-farget silke og
sikret i halsen med en brosje som besto av en enkelt flammende beryll.
Boots som strakte seg halvveis opp sine kalver, og som ble trimmet på topper med
rik brun pels, fullførte inntrykk av barbariske velstand som ble foreslått av
hele hans utseende.
Han bar en bredbremmet hatt i hånden, mens han gikk over den øvre del av hans
ansikt, strekker seg forbi kinnben, en svart vizard maske, som han hadde tilsynelatende
justeres i samme øyeblikk, var for hånden hans fortsatt hevet til det som han gikk inn.
Fra den nedre delen av ansiktet virket han å være en mann med sterk karakter, med en
tykke, hengende leppe, og en lang, rett haken som tyder på vedtak skjøvet til
lengde egenrådighet.
"Du hadde min oppmerksom på?" Spurte han med en dyp tøffe stemme og en sterkt preget tysk
aksent. "Jeg fortalte deg at jeg vil kalle".
Han så fra den ene til den andre av oss, som om usikkert hvilke til adresse.
"Be ta plass", sier Holmes.
"Dette er min venn og kollega, Dr. Watson, som er tidvis god nok til å
hjelpe meg i mitt tilfelle. Hvem har jeg den ære å møte? "
"Du kan henvende meg som Grev Von Kramm, en Bohemian adelsmann.
Jeg forstår at denne herren, din venn, er en mann av ære og diskresjon,
som jeg kan stole på med et spørsmål om de mest ekstreme betydning.
Hvis ikke, bør jeg mye foretrekker å kommunisere med deg alene. "
Jeg steg å gå, men Holmes fanget meg i håndleddet og dyttet meg tilbake i stolen min.
"Det er begge, eller ingen," sa han.
"Du kan si før denne herren noe som du kan si til meg."
Greven trakk sitt brede skuldrene.
"Da må jeg begynne,» sa han, "ved å binde deg både til absolutt hemmelighold for to år;
på slutten av den tid saken vil være av ingen betydning.
I dag er det ikke for mye å si at det er av en slik vekt det kan ha en
innflytelse på europeisk historie. "" Jeg lover, »sa Holmes.
"And I."
"Du vil unnskylde denne masken," fortsatte vår merkelige besøkende.
"August-person som benytter meg ønsker hans agent for å være ukjent for deg, og jeg kan
tilstå med en gang at tittelen der jeg nettopp har kalt meg selv er ikke akkurat min
egen. "
"Jeg var klar over det,» sa Holmes tørt.
"Omstendighetene er av stor delikatesse, og alle forholdsregler må tas for å
slukke hva som kan vokse til å bli en enorm skandale og alvorlig kompromiss ett av de
regjerende familier i Europa.
Å snakke tydelig, implicates saken den store House of Ormstein, arvelige konger
av Böhmen. "
"Jeg var også klar over at" knurret Holmes, bosatte seg ned i hans
lenestol og lukke øynene.
Våre besøkende kikket med noen tilsynelatende overraskelse på trege, lounging figur av
mannen som hadde vært noen tvil avbildet ham som den mest skarpsindige Reasoner og mest
energisk agent i Europa.
Holmes sakte gjenåpnet øynene og kikket utålmodig på hans gigantiske klient.
"Hvis din majestet ville nedlate seg til statlige din sak," han sa, "jeg skal være
bedre i stand til å gi deg råd. "
Mannen sprang fra stolen sin og tempo opp og ned i rommet i ukontrollerbar
agitasjon.
Så, med en gest av desperasjon, rev han masken fra ansiktet hans og kastet den
på bakken. "Du har rett,» ropte han, "Jeg er kongen.
Hvorfor skal jeg forsøke å skjule det? "
"Hvorfor, ja?" Knurret Holmes.
"Deres majestet ikke hadde snakket før jeg var klar over at jeg var adressering Wilhelm
Gottsreich Sigismond von Ormstein, Grand Duke of Cassel-Felstein, og arvelige
Kongen av Böhmen. "
"Men du kan forstå," sa vår merkelige besøkende, sitte ned igjen og passerer
hånden over hans høye hvite pannen, "du kan forstå at jeg ikke er vant til
driver slik virksomhet i min egen person.
Likevel saken var så delikat at jeg ikke kunne betro den til en agent uten å sette
meg i sin makt. Jeg har kommet inkognito fra Praha for
Hensikten av konsulenttjenester deg. "
"Så, be konsultere", sier Holmes, lukke øynene igjen.
"Fakta er kort disse: Noen fem år siden, under et lengre besøk i
Warszawa, gjorde jeg kjent med den velkjente eventyrerske, Irene Adler.
Navnet er ingen tvil kjent for deg. "
"Vennligst se henne opp i min index, doktor," knurret Holmes uten å åpne øynene.
I mange år hadde han tatt i bruk et system av docketing alle avsnittene om menn og
ting, så det var det vanskelig å nevne et emne eller en person som han ikke kunne
samtidig gi informasjon.
I dette tilfellet fant jeg biografien hennes klemt i mellom som en hebraisk
rabbi og som en stab-kommandør som hadde skrevet en monografi på deep-sea
fisker.
"La meg se," sa Holmes. "Hum!
Født i New Jersey i år 1858. Kontraalt - hum!
La Scala, hum!
Prima donna Imperial Opera of Warsaw - ja! Pensjonert fra operascenen - ha!
Living in London - ganske så!
Deres Majestet, som jeg forstår, ble viklet inn i denne unge personen, skrev hennes
noen kompromiss bokstaver, og er nå ønsket å få disse bokstavene tilbake. "
"Nettopp det.
Men hvordan - "" Var det et hemmelig ekteskap? "
"Ingen". "Ingen lovlige papirer eller sertifikater?"
"Ingen".
"Da jeg ikke klarer å følge din majestet. Hvis dette ung person skal produsere hennes
bokstaver for utpressing eller andre formål, hvordan er hun å bevise deres autentisitet? "
"Det er skriftlig."
"Brumm, Pooh! Forfalskning. "
«Min private notat-papir." "Stolen".
"Mitt eget segl."
"Imitert." "My fotografi."
"Kjøpt." "Vi var både i fotografiet."
"Å, kjære!
Det er veldig dårlig! Deres Majestet har faktisk begått en
. indiskresjon "" Jeg var gal - gal. "
"Du har kompromittert selv på alvor."
"Jeg var bare kronprins da. Jeg var ung.
Jeg men tretti nå. "" Det må gjenopprettes. "
"Vi har prøvd og feilet."
"Deres Majestet må betale. Det må kjøpes. "
"Hun vil ikke selge." "Stolen, da."
«Fem forsøk har blitt gjort.
To ganger innbruddstyver i lønn min ransaket huset hennes.
Når vi viderekoblet hennes bagasjen når hun reiste.
To ganger har hun vært waylaid.
Det har ikke vært uten resultat. "" Ingen tegn til det? "
"Absolutt ingen." Holmes lo.
"Det er ganske en ganske lite problem," sa han.
"Men en veldig alvorlig for meg," ga kongen bebreidende.
"Veldig, indeed.
Og hva foreslår hun å gjøre med bildet? "
"For å ødelegge meg." "Men hvordan?"
"Jeg er i ferd med å bli gift."
"Så har jeg hørt." "Til Clotilde Lothman von Sachsen-Meningen,
andre datter av kongen av Skandinavia. Du kjenner kanskje strenge prinsippene for hennes
familie.
Hun er selv selve sjelen til delikatesse. En skygge av tvil til å gjennomføre mine ville
bringe saken til en ende. "" Og Irene Adler? "
"Truer med å sende dem bildet.
Og hun vil gjøre det. Jeg vet at hun vil gjøre det.
Du kjenner ikke henne, men hun har en sjel av stål.
Hun har møte med den vakreste av kvinner, og sinnet av de mest resolutt of
menn.
Snarere enn jeg burde gifte seg en annen kvinne, er det ingen lengder som hun ikke ville
go -. none "" Du er sikker på at hun ikke har sendt det
ennå? "
"Jeg er sikker." "Og hvorfor?"
"Fordi hun har sagt at hun ville sende den på dagen da trolovelsen var
offentlig kunngjort.
Det vil være neste mandag. "" Å, så har vi tre dager ennå, "sier
Holmes med et gjesp.
"Det er veldig heldig, som jeg har en eller to saker av betydning å se nærmere på nettopp
i dag. Deres Majestet vil selvsagt bo i
London for nåtiden? "
"Sikkert. Du finner meg på Langham under
Navnet på Grev Von Kramm. "" Da skal jeg slippe deg en linje for å la deg
vet hvordan vi fremgang. "
"Be gjøre det. Jeg skal være alt angst. "
"Så, som til penger?" "Du har carte blanche".
"Absolutely?"
"Jeg sier dere at jeg ville gi en av provinsene i mitt rike skal ha det
fotografiet. "" Og for dagens utgifter? "
Kongen tok en tung semsket skinn bag fra under kappen hans og la den på
tabellen. "Det er tre hundred pounds i gull og
syv hundre i notater, "sa han.
Holmes skriblet en kvittering på et ark av hans Notisblokk og ga den til ham.
"Og Mademoiselle adresse?" Spurte han. "Er Briony Lodge, Serpentine Avenue, St.
Johns Wood. "
Holmes tok et notat av det. "Et annet spørsmål," sa han.
"Var fotografiet et kabinett?" "It was."
"Så, god natt, Deres Majestet, og jeg stoler på at vi skal snart ha noen gode
nyheter for deg.
Og god natt, Watson, "la han til, som hjulene på den kongelige Brougham rullet ned
gaten.
"Hvis du vil være god nok til å ringe i morgen ettermiddag på tre jeg burde
liker å chatte denne lille saken over med deg. "
II. Klokken tre nettopp var jeg på Baker
Street, men Holmes hadde ennå ikke returnert.
Husvertinnen informerte meg om at han hadde forlatt huset like etter klokken åtte i
morgenen.
Jeg satte meg ned ved siden av brannen, men med den hensikt å venter på ham, uansett hvor lenge
han kan være.
Jeg var allerede dypt interessert i henvendelsen sin, for, selv om den var omgitt av
Ingen av de dystre og merkelige egenskaper som var knyttet til de to forbrytelser som jeg
har allerede spilt inn, fremdeles, natur
saken og opphøyde stasjonen hans klient ga den en karakter av sine egne.
Ja, bortsett fra naturen av undersøkelsen som min venn hadde på hånden,
det var noe i hans mesterlige forståelse av en situasjon, og hans ivrige, skarpt
resonnement, gjorde som det en glede for meg
å studere hans system av arbeid, og å følge den raske, subtile metoder som han
disentangled mest uløselig mysterier.
Så vant jeg var til hans ufravikelige suksess at selve muligheten av hans
unnlate hadde opphørt å gå inn i hodet mitt.
Det var nære på fire før døren ble åpnet, og en full-jakt brudgommen, syk-
Kempt og side-whiskered, med en betent ansikt og useriøse klær, gikk inn
rommet.
Vant som jeg var til min venns utrolige krefter i bruk av forkledninger, måtte jeg
se tre ganger før jeg var sikker på at det var faktisk han.
Med et nikk forsvant han inn på soverommet, hvor han dukket opp i fem minutter tweed-
egnet og respektable, som gamle.
Putting hendene i lommene, strakte han ut bena foran peisen
og lo hjertelig for noen minutter.
"Vel, egentlig!" Ropte han, og da han kvalte og lo igjen før han var
forpliktet til å lene deg tilbake, slapp og hjelpeløse, i stolen.
"Hva er det?"
"Det er ganske så morsomt. Jeg er sikker på at du aldri kunne gjette hvordan jeg
sysselsatt min morgen, eller hva jeg endte med å gjøre. "
"Jeg kan ikke forestille meg.
Jeg antar at du har vært å se på vaner, og kanskje huset, av Miss
Irene Adler "" Ganske så;. Men oppfølgeren var ganske
uvanlig.
Jeg vil fortelle deg, imidlertid. Jeg forlot huset litt etter åtte
o'clock denne morgenen i karakter av en brudgom ut av arbeid.
Det er en fantastisk sympati og frimureri blant Horsey menn.
Være en av dem, og du vil vite alt som er å vite.
Jeg fant fort Briony Lodge.
Det er et lite og elegant villa, med hage på baksiden, men bygd ut i front helt fram til
veien, to historier. Chubb lås til døren.
Stort oppholdsrom på høyre side, godt møblert, med lange vinduer nesten til
etasje, og de absurde engelsk vindu festeanordninger som et barn kan åpne.
Bak det var ingenting bemerkelsesverdig, likevel slik at passasjen vinduet kan nås
fra toppen av coach-huset.
Jeg gikk rundt den og undersøkt den nøye fra alle synspunkt, men uten
merke noe annet av interesse.
"Jeg så lounged nedover gaten og fant, som jeg forventet, at det var en Mews i en
lane som går ned av en vegg av hagen.
Jeg lånte ostlers en hånd i rubbing ned sine hester, og fikk i bytte
twopence, et glass med halvt om halvt, to fyller of shag tobakk, og så mye
informasjon som jeg kunne ønske om Miss
Adler, for å si ingenting av et halvt dusin andre mennesker i nabolaget i hvem jeg var
ikke minst interessert, men hvis biografier jeg ble tvunget til å lytte til. "
"Og hva med Irene Adler?"
Jeg spurte. "Å, har hun slått alle menns hoder
ned i den delen. Hun er daintiest ting under panseret
på denne planeten.
Så sier Serpentine-Mews, til en mann. Hun bor stille, synger på konserter,
kjører ut klokka fem hver dag, og returnerer i syv skarpe for middag.
Sjelden går ut på andre tidspunkt, bortsett fra når hun synger.
Har bare en mannlig besøkende, men en god del av ham.
Han er mørk, kjekk, og flotte, kaller aldri mindre enn en gang om dagen, og ofte
to ganger. Han er Mr. Godfrey Norton, i Indre
Temple.
Se fordelene med en cabman som en fortrolig.
De hadde kjørt ham hjem et dusin ganger fra Serpentine-Mews, og visste alt om ham.
Da jeg hadde hørt på alt de hadde å fortelle, begynte jeg å gå opp og ned nær
Briony Lodge gang, til og tenke over min plan for kampanjen.
"Dette Godfrey Norton var tydeligvis en viktig faktor i saken.
Han var en advokat. Det hørtes illevarslende.
Hva var forholdet mellom dem, og hva objektet av hans gjentatte besøk?
Var hun hans klient, hans venn, eller hans elskerinne?
Dersom den tidligere, hadde hun trolig overført fotografiet til å holde hans.
Hvis sistnevnte var det mindre sannsynlig.
På spørsmålet om dette spørsmålet avhengig om jeg skal fortsette mitt arbeid ved Briony
Lodge, eller slå min oppmerksomhet til gentlemans kamre i tempelet.
Det var en delikat punkt, og det utvidet feltet henvendelsen min.
Jeg frykter at jeg kjede dere med disse detaljene, men jeg må la deg se min lille
vanskeligheter, hvis du er til å forstå situasjonen. "
"Jeg følger deg nøye,» svarte jeg.
"Jeg var fortsatt balansere saken i mitt sinn når en hansom drosje kjørte opp til Briony
Lodge, og en gentleman sprang ut.
Han var en usedvanlig vakker mann, mørk, aquiline, og moustached - tydeligvis mannen
av dem hadde jeg hørt.
Han viste seg å være i en stor hast, ropte til cabman å vente, og børstet forbi
hushjelp som åpnet døren med luften av en mann som ble grundig hjemme.
"Han var i huset omtrent en halv time, og jeg kunne fange glimt av ham i
vinduer av den sittende-rom, pacing opp og ned, snakker ivrig og viftet hans
armer.
Av hennes kunne jeg se noe. Tiden han dukket opp, ser enda mer
forfjamset enn før.
Da han trappet opp til førerhuset, trakk han et gullur fra lommen og så på det
oppriktig, 'Drive som djevelen, »ropte han,' første i Gross & Hankey er i
Regent Street, og deretter til Church of St. Monica i Edgeware Road.
En halv guinea hvis du gjør det på tjue minutter!
"Away de gikk, og jeg var bare lurer på om jeg ikke burde gjøre det bra å følge dem
når opp kjørefelt kom en pen liten Landau, kusken med pelsen hans eneste halv-
kneppet, og slipset under øret hans, mens
alle kodene i selen hans stakk ut av spenner.
Det hadde ikke trukket opp før hun skutt ut av hallen døren og inn i den.
Jeg bare fikk et glimt av henne i øyeblikket, men hun var en vakker kvinne, med en
ansikt som et menneske kan dø for.
"'The Church of St. Monica, John," skrek hun,' og en halv suveren hvis du nå
det i tjue minutter. "Dette var ganske så bra å tape, Watson.
Jeg var bare balansere om jeg bør kjøre for det, eller om jeg burde abbor bak
hennes Landau da en drosje kom gjennom gaten.
The sjåføren så to ganger på et slikt shabby kost, men jeg hoppet i før han kunne
objekt.
'The Church of St. Monica, "sa jeg," og en halv suveren hvis du når det i tjue
minutter. '
Det var tjue tre kvarter to tolv, og selvfølgelig var det klart nok hva som var i
vinden. "My cabby kjørte fort.
Jeg tror ikke jeg noensinne kjørte raskere, men de andre var der før oss.
Førerhuset og Landau med sin dampende hester var foran døra når jeg
ankom.
Jeg betalte mannen og skyndte seg inn i kirken. Det var ikke en sjel der lagrer de to
som jeg hadde fulgt og en surpliced prest, som syntes å være gikk i rette
med dem.
De ble alle tre stående i en knute foran alteret.
Jeg lounged opp langs midtgangen som alle andre dagdriver som har falt inn i en kirke.
Plutselig, til min overraskelse, møtte de tre ved alteret rundt til meg, og Godfrey Norton
kom løpende så hardt han kunne mot meg.
«Takk Gud," ropte han.
'Du skal gjøre. Kom!
Kom! "Hva da?
Jeg spurte.
«Kom, mann, kom bare tre minutter, eller det vil ikke være lovlig."
"Jeg var halvveis dratt opp til alteret, og før jeg visste hvor jeg var jeg funnet meg selv
mumler svarene som ble hvisket i øret mitt, og vouching for ting som jeg
visste ingenting, og generelt bistå i
sikker beslaglegging av Irene Adler, ugift, til Godfrey Norton, bachelor.
Det hele var gjort på et øyeblikk, og det var en gentleman takke meg på den ene
siden og damen på den andre, mens presten strålte på meg i front.
Det var den mest absurd posisjon der jeg stadig fant meg selv i mitt liv, og
det var tanken på det som startet meg le akkurat nå.
Det virker som det hadde vært litt uformelt om lisensen deres, at
prest absolutt nektet å gifte seg med dem uten et vitne av noe slag, og at min
heldig utseende reddet brudgommen fra
måtte sally ut i gatene på jakt etter en forlover.
Bruden ga meg en suveren, og jeg mener å bruke det på min vakt-kjeden til minne om
anledningen. "
"Dette er en veldig uforutsett saker," sa jeg, "og hva da?"
"Vel, fant jeg mine planer veldig alvorlig truet.
Det så ut som om paret kan ta en umiddelbar avgang, og gjør det nødvendig
veldig rask og energisk tiltak fra min side.
På kirkedøren, men de ble separert, han kjører tilbake til tempelet,
og hun til hennes eget hus. Jeg skal drive ute i parken på fem som
vanlig, »sa hun da hun forlot ham.
Jeg hørte ikke mer. De kjørte bort i forskjellige retninger,
og jeg gikk for å lage mine egne ordninger. "
"Hvilke?"
"Noen kald biff og et glass øl," svarte han, ringte på.
"Jeg har vært for opptatt til å tenke på mat, og jeg trolig vil bli travlere fortsatt dette
kveld.
Forresten, Doktor, skal jeg vil at samarbeid. "
"Jeg skal være glad." "Du har ikke noe imot å bryte loven?"
"Ikke det minste."
"Nor kjører en sjanse til å arrestere?" "Ikke i en god sak."
"Å, er årsaken excellent!" "Da er jeg din mann."
"Jeg var sikker på at jeg kunne stole på deg."
"Men hva er det du ønsker?" "Når fru Turner har brakt i skuffen jeg
vil gjøre det klart for deg.
Nå, "sa han da han vendte begjærlig på det enkle retter som vår vertinnen hadde forutsatt,
"Jeg må diskutere den mens jeg spiser, for jeg har ikke mye tid.
Det er nesten fem nå.
I to timer må vi være på scenen av handlingen.
Miss Irene, eller Madame, heller, returnerer fra kjøre henne klokka sju.
Vi må være på Briony Lodge for å møte henne. "
"Og hva da?" "Du må forlate det til meg.
Jeg har allerede arrangert hva som skal skje. Det er bare ett punkt der jeg må
insistere.
Du må ikke forstyrre, kommer det kanskje. Du forstår? "
"Jeg skal være nøytral?" "For å gjøre noe som helst.
Det vil trolig være noen små ubehageligheter.
Ikke delta i den. Det vil ende i mitt blir formidlet inn i
huset.
Fire eller fem minutter etterpå sitter på rommet åpnes.
Du skal stasjonen selv nær det åpne vinduet. "
"Ja."
"Du skal se meg, for jeg vil være synlige for deg."
"Ja."
"Og når jeg løfter min hånd - så - du vil kaste inn i rommet hva jeg gi deg til
kast, og vil, på samme tid, heve gråte av brann.
Du ganske følge meg? "
"Helt." "Det er ingenting veldig formidabel," sa han,
tar lang sigar-formet roll fra lommen.
"Det er en vanlig rørlegger er røyk-rakett, utstyrt med et lokk i begge ender for å gjøre det
self-belysning. Din oppgave er begrenset til det.
Når du øker din gråte av brann, vil det bli tatt opp med ganske mange mennesker.
Du kan deretter gå til enden av gaten, og jeg vil slutte deg i ti minutter.
Jeg håper at jeg har gjort meg forstått? "
"Jeg skal være nøytral, for å komme i nærheten av vinduet, for å se deg, og på signal til
kaste i dette objektet, deretter å heve gråte av brann, og å vente deg på hjørnet av
gaten. "
"Nettopp." "Så du kan helt stole på meg."
"Det er utmerket. Jeg tror, kanskje, er det nesten tid at jeg
forberede seg til den nye rollen jeg har å spille. "
Han forsvant inn på soverommet hans og tilbake i noen minutter i karakter
av en vennlig og enkel-minded nonconformist prest.
Hans brede svart lue, hans posete bukser, hans hvite slips, hans sympatiske smil, og
generelle utseende kikket og velvillig nysgjerrighet var slik som Mr. John Hare alene
kunne ha tangert.
Det var ikke bare det at Holmes endret hans drakt.
Hans uttrykk, hans måte, hans veldig sjel syntes å variere med hver ny del som
han antatt.
Scenen mistet en fin skuespiller, selv om vitenskapen mistet en akutt Reasoner, når han
ble spesialist i kriminalitet.
Det var kvart over seks år da vi forlot Baker Street, og det fortsatt lyst ti
minutter til timen når vi befant oss i Serpentine Avenue.
Det var allerede skumring, og lampene var bare å være tent da vi skrittet opp og ned
foran Briony Lodge, venter komme occupant sin.
Huset var akkurat som jeg hadde forestilt seg den fra Sherlock Holmes 'fyndig
beskrivelse, men lokaliteten syntes å være mindre privat enn jeg forventet.
Tvert imot, for en liten gate i et rolig nabolag, var det bemerkelsesverdig
animert.
Det var en gruppe av dårlig kledd menn røyker og ler i et hjørne, en
saks-jeksel med sine hjul, to gardister som var flørtet med en sykepleier-
jente, og flere velkledde unge menn
som var lounging opp og ned med sigarer i munnen.
"Du skjønner," sa Holmes, som vi skrittet frem og tilbake foran huset, "dette
ekteskap forenkler heller saker. Bildet blir et tveegget
våpen nå.
Sjansene er at hun ville være så uvillig til å bli sett av Mr. Godfrey Norton, som
vår klient er til sin kommer til øyne prinsessen hans.
Nå er spørsmålet: Hvor skal vi finne fotografiet? "
"Hvor, ja?" "Det er mest sannsynlig at hun bærer det
rundt med henne.
Det er skap størrelse. For stor for enkel skjule om en
kvinnens kjole. Hun vet at kongen er i stand til
ha henne waylaid og søkte.
To forsøk av den typen som allerede er gjort.
Vi kan ta den, da, at hun ikke bære den rundt med henne. "
"Hvor da?"
"Hennes bankier eller hennes advokat. Det er det doble muligheten.
Men jeg er tilbøyelig til å tenke heller. Kvinner er naturlig hemmelighetsfulle, og de
liker å gjøre sin egen sekresjon.
Hvorfor skulle hun gi det til noen andre? Hun kunne stole på sine egne vergemål, men
hun kunne ikke fortelle hva som indirekte eller politisk innflytelse kan bli brakt til
bærer på en forretningsmann.
Dessuten, husk at hun hadde besluttet å bruke den innen få dager.
Det må være der hun kan legge sine hender på den.
Det må være i hennes eget hus. "
"Men det har to ganger vært burgled." "Pshaw!
De visste ikke hvordan de skal se ut. "" Men hvordan vil du se? "
"Jeg vil ikke se."
"Hva da?" "Jeg skal få henne til å vise meg."
"Men hun vil nekte." "Hun vil ikke være i stand til.
Men jeg hører duren av hjulene.
Det er hennes vogn. Nå utfører mine ordre til punkt og prikke. "
Mens han talte glimt av side-lysene i en vogn kom rundt svingen på
avenue.
Det var en smart liten Landau som raslet opp til inngangen til Briony Lodge.
Som det trukket opp, stiplede en av avslapning menn på hjørnet frem til å åpne døren
i håp om å tjene en kobber, men ble albue vekk av en annen dagdriver, som hadde
stormet opp med samme intensjon.
En voldsom krangel brøt ut, som ble økt med de to gardistene, som tok
sider med en av solsengene, og av den saks-jeksel, som var like varmt på
den andre siden.
Et slag ble truffet, og på et øyeblikk damen, som hadde gått fra vognen sin,
var sentrum for en liten knute av spyles og sliter menn, som slo brutalt på
hverandre med knyttnevene og køller.
Holmes sprang inn i mengden for å beskytte damen, men akkurat da han nådde henne han ga en
gråte og falt til bakken, med blod rennende fritt nedover ansiktet hans.
På hans fall gardistene tok til hælene i én retning og solstolene på
den andre, mens en rekke bedre kledd folk, som hadde sett basketak uten
ta del i det, overfylt i å hjelpe damen, og å ivareta den skadde mannen.
Irene Adler, som jeg fortsatt kaller henne, hadde skyndte seg opp trappene, men hun sto på
topp med sin flotte figur skissert mot lysene i hallen, ser tilbake på
gaten.
"Er de fattige gentleman mye vondt?" Spurte hun.
"Han er død," ropte flere stemmer. "Nei, nei, det er liv i ham!" Ropte
en annen.
"Men han vil være borte før du kan få ham til sykehuset."
"He'sa modig mann," sa en kvinne. "De ville hatt dames håndveske og
se hvis det ikke hadde vært for ham.
De var en gjeng, og en grov en, også. Ah, han puster nå. "
"Han kan ikke ligge i gata. Kan vi få ham inn, marm? "
"Sikkert.
Bringe ham inn i stua. Det er en komfortabel sofa.
Denne måten, please! "
Langsomt og høytidelig han ble båret inn Briony Lodge og lagt ut på rektor
rommet, mens jeg fortsatt observert saksbehandlingen fra innlegget mitt ved vinduet.
Lampene hadde vært tent, men blinds ikke hadde blitt trukket, slik at jeg kunne se Holmes
mens han lå på sofaen.
Jeg vet ikke om han var grepet av compunction på det tidspunktet for den delen han
spilte, men jeg vet at jeg aldri følt meg mer hjertelig skammer seg over meg i mitt liv
enn da jeg så den vakre skapningen
mot hvem jeg var konspirerer, eller nåde og vennlighet som hun vartet
den skadde mannen.
Og likevel det ville være den svarteste forræderi til Holmes å trekke tilbake nå fra den delen
som han hadde betrodd meg. Jeg forherdet mitt hjerte, og tok røyken-
rakett fra under min Ulster.
Tross alt, tenkte jeg, vi er ikke skadet henne.
Vi er bare hindre henne fra å skade en annen.
Holmes hadde satt opp på sofaen, og jeg så ham bevegelse som en mann som er i behov av
luft. En hushjelp løp over, og kastet åpne
vindu.
I samme øyeblikk så jeg ham løfte hånden og på signal kastet jeg min rakett
inn i rommet med et rop av "Fire!"
Ordet var ikke før ut av munnen min enn hele mengden av tilskuere, godt kledd
og syk - herrer, ostlers, og tjener-jomfruer - sammen i en generell skrik av
"Fire!"
Tykke skyer av røyk krøllet gjennom rommet og ut på det åpne vinduet.
Jeg fikk et glimt av susende tall, og et øyeblikk senere stemme Holmes fra
innenfor forsikret dem at det var en falsk alarm.
Slipping gjennom ropte folkemengden jeg gjorde min vei til hjørnet av gaten, og i
ti minutter var frydet seg over å finne min venns arm i mine, og å komme bort fra
scenen av oppstyret.
Han gikk raskt og i stillhet i noen få minutter før vi hadde slått ned en av
de stille gatene som fører mot Edgeware Road.
"Du gjorde det veldig pent, doktor," han bemerket.
"Ingenting kunne vært bedre. Det er all right. "
"Du har fotografiet?"
"Jeg vet hvor den er." "Og hvordan fant du ut?"
"Hun viste meg, som jeg fortalte deg at hun ville." "Jeg er fortsatt i mørket."
"Jeg ønsker ikke å lage et mysterium,» sa han og ler.
"Saken ble helt enkelt. Du, selvsagt, så at alle i
gaten var medskyldig.
De var alle engasjert for kvelden. "" Jeg gjettet så mye. "
"Så, når raden brøt ut, hadde jeg en litt fuktig rød maling i håndflaten min
hånd.
Jeg løp frem, falt ned, klappet min hånd til ansiktet mitt, og ble en Ynkelig
spectacle. Det er et gammelt triks. "
"Det jeg også kunne fatte."
"Da de bar meg i. Hun var bundet til å ha meg inn
Hva annet kunne hun gjøre? Og inn i hennes stue, som var det
veldig rommet som jeg mistenkte.
Den lå mellom det og hennes soverom, og jeg var fast bestemt på å se hvilke.
De la meg på en sofa, vinket jeg for luft, ble de tvunget til å åpne
vinduet, og du hadde sjansen. "
"Hvordan gikk det hjelpe deg?" "Det var all-viktig.
Når en kvinne mener at hennes hus er i brann, er hennes instinkt samtidig for å rush til
den tingen som hun verdier mest.
Det er en helt overveldende impuls, og jeg har mer enn en gang tatt nytte av
det.
I tilfelle av Darlington substitusjon skandalen var det bruk for meg, og også i
the Arnsworth Castle virksomheten. En gift kvinne griper på babyen sin, en
ugifte man når for sin juvel-box.
Nå var det klart for meg at Vår Frue av to-dagers hadde ingenting i huset mer dyrebare
for henne enn hva vi er på jakt etter. Hun ville rush for å sikre det.
Alarmen for brann var beundringsverdig gjort.
Røyken og ropte var nok til å riste nerver av stål.
Hun svarte vakkert.
Bildet er i en nisje bak en glidende panel like over høyre bell-
pull. Hun var der på et øyeblikk, og jeg fikk en
glimt av det som hun halvt trakk den ut.
Da jeg ropte ut at det var en falsk alarm, erstattet hun det, kikket på raketten,
styrtet fra rommet, og jeg har ikke sett henne siden.
Jeg rose, og gjøre min unnskyldninger, rømte fra huset.
Jeg nølte om å forsøke å sikre fotografiet på en gang, men kusken
hadde kommet i, og som han så på meg snevert det virket tryggere å vente.
Litt over-precipitance kan ødelegge alt. "
"Og nå?" Spurte jeg.
"Vår søken er praktisk talt ferdig. Jeg skal ringe med Kongen i morgen, og
med deg, hvis du bryr deg å komme med oss.
Vi vil bli vist inn i stuen for å vente på damen, men det er sannsynlig at
når hun kommer hun kan finne verken oss eller fotografiet.
Det kan være en tilfredsstillelse til Hans Majestet å gjenvinne den med sine egne hender. "
"Og når vil du kalle?" "På åtte om morgenen.
Hun vil ikke være opp, slik at vi skal ha et klart felt.
Dessuten må vi være rask, for dette ekteskapet kan bety en fullstendig endring i hennes
liv og vaner.
Jeg må ledningen til kongen uten opphold. "Vi hadde nådd Baker Street og hadde sluttet å
ved døren. Han søker lommene etter nøkkelen
når noen passerer sa:
"God natt, Mister Sherlock Holmes." Det var flere folk på fortauet
på den tiden, men hilsen ut til å komme fra en slank ungdom i en Ulster som hadde
skyndte seg av.
"Jeg har hørt at stemmen før,» sa Holmes, stirrer ned den halvmørke gata.
"Nå, jeg lurer på hvem toer som kunne ha vært."
III. Jeg sov hos Baker Street den kvelden, og vi
var engasjert på vår toast og kaffe i morgen når kongen av Böhmen rushed
inn i rommet.
"Du har virkelig fått det!" Ropte han, grep Sherlock Holmes enten ved skulder
og leter ivrig inn i ansiktet hans. "Ikke ennå".
"Men du har håp?"
"Jeg har håp." "Så kommer.
Jeg er alt utålmodighet å være borte. "" Vi må ha en drosje. "
"Nei, det er min Brougham venter."
"Da som vil forenkle saker." Vi kom ned og begynte på igjen for
Briony Lodge. "Irene Adler er gift," sa Holmes.
"Married!
Når? "" Yesterday ".
"Men til hvem?" "Til en engelsk advokat som heter Norton."
"Men hun kunne ikke elske ham."
"Jeg er i håp om at hun gjør." "Og hvorfor i håp?"
"Fordi det ville spare din majestet all frykt for fremtidige irritasjonsmoment.
Hvis damen elsker sin mann hun ikke elsker din majestet.
Hvis hun ikke elsker din majestet, er det ingen grunn til at hun skulle forstyrre
din majestet plan. "
"Det er sant. Og likevel - Vel!
Jeg skulle ønske hun hadde vært av min egen stasjon! Hva en dronning hun ville ha gjort! "
Han tilbakefall til en humørsyk stillhet, som ikke ble brutt før vi trakk opp i Serpentine
Avenue. Døren til Briony Lodge var åpen, og en
eldre kvinne sto på trappen.
Hun så på oss med et sardonisk øye idet vi gikk fra Brougham.
"Mr. Sherlock Holmes, tror jeg? "Sa hun.
"Jeg er Mr. Holmes," svarte min følgesvenn, ser på henne med et spørrende og
ganske forskrekket blikk. "Ja!
Min elskerinne fortalte meg at du var sannsynligvis å ringe.
Hun forlot denne morgenen med ektemannen ved 05:15 toget fra Charing Cross til
Kontinentet. "
"What!" Sherlock Holmes forskjøvet tilbake, hvit med
ergrelse og overraskelse. "Mener du at hun har forlatt England?"
"Aldri tilbake."
"Og avisene?" Spurte kongen hest. "Alt er tapt."
"Vi skal se."
Han dyttet forbi tjener og stormet inn i stua, etterfulgt av Kongen og
meg selv.
Møblene ble spredt rundt i alle retninger, med demontert hyller og åpne
skuffer, som om damen hadde hast ransaket dem før flyet hennes.
Holmes løp på Bell-pull, rev tilbake en liten glidende lukker, og stuper i hans
hånd, trakk ut et fotografi og et brev.
Bildet var av Irene Adler seg selv i kveld kjole, var brevet
superscribed til «Sherlock Holmes, Esq. Å bli igjen til orde for. "
Min venn rev det åpent og vi alle tre lese det sammen.
Det var datert ved midnatt foregående natten og løp på denne måten:
"Mine kjære MR. Sherlock Holmes, - Du virkelig gjorde det veldig bra.
Du tok meg fullstendig. Før etter alarm for brann, hadde jeg ikke en
mistanke.
Men så, da fant jeg hvordan jeg hadde sviktet meg selv, begynte jeg å tenke.
Jeg hadde blitt advart mot deg måneder siden. Jeg hadde blitt fortalt at hvis kongen ansatt
en agent ville det sikkert være deg.
Og adressen var blitt gitt meg. Likevel, med alt dette, gjorde du meg avsløre hva
du ønsket å vite.
Selv etter at jeg ble mistenksom, fant jeg det vanskelig å tenke onde av en slik kjære, snille, gamle
prest. Men, du vet, jeg har blitt opplært som en
skuespiller selv.
Mann drakt er ikke noe nytt for meg. Jeg ofte dra nytte av den friheten som
det gir.
Jeg sendte John, kusken, å se deg, løp opp trapper, kom inn i mitt walking-klær,
som jeg kaller dem, og kom ned akkurat slik du forlot.
"Vel, fulgte jeg deg til døren din, og slik sørget for at jeg var virkelig et objekt av
interesse for det berømte Mr. Sherlock Holmes.
Så jeg heller imprudently, ønsket deg god natt, og startet for tempel for å
se min ektemann.
"Vi begge trodde den beste kilden var flyturen, da forfulgt av så formidable en
antagonist, så du finner reiret tomme når du ringer i morgen.
Når det gjelder bildet, kan kunden hvile i fred.
Jeg elsker og er elsket av en bedre mann enn han.
Kongen kan gjøre hva han vil uten hinder fra en som han har grusomt
forurettet.
Jeg holder det bare å beskytte meg selv, og å bevare et våpen som alltid vil sikre
meg fra ethvert skritt som han kan ta i fremtiden.
Jeg forlater et fotografi som han kanskje lyst til å eie, og forbli jeg, kjære Mr. Sherlock
Holmes, "Very virkelig din," IRENE NORTON, født
Adler. "
"Hva en kvinne - oh, hva en kvinne" ropte kongen av Böhmen, da vi hadde alle tre lest
dette brevet. "Har jeg ikke fortelle deg hvor raskt og resolutt
hun var?
Ville hun ikke har gjort en beundringsverdig dronning? Er det ikke synd at hun ikke var på min
nivå? "
"Fra det jeg har sett av damen synes hun faktisk å være på en helt annen
nivå til deres majestet ", sier Holmes kaldt.
"Jeg beklager at jeg ikke har kunnet ta med Majesty virksomhet til en mer
vellykket avslutning. "" Tvert imot, min kjære sir, »ropte
Kongen, "intet kunne være mer vellykket.
Jeg vet at hennes ord er ukrenkelig. Bildet er nå like sikkert som om det var
i ilden. "" Jeg er glad for å høre din majestet si det. "
"Jeg er utrolig gjeld til deg.
Be fortelle meg på hvilken måte jeg kan belønne deg. Denne ringen - "Han gled en smaragd snake
ringen fra fingeren hans og holdt den ut på håndflaten.
"Deres Majestet har noe som jeg burde verdi selv mer høyt,» sa Holmes.
"Du har, men å nevne det." "Dette bildet!"
Kongen stirret forbløffet på ham.
"Irene fotografi!" Ropte han. "Gjerne, hvis du ønsker det."
"Jeg takker din majestet. Da er det ikke mer som skal gjøres i
saken.
Jeg har den ære å ønske deg en veldig god morgen. "
Han bukket, og slå bort uten å observere den hånden som kongen hadde
strukket ut til ham, satte han seg i mitt selskap for sine kamre.
Og det var slik en stor skandale truet med å påvirke rike Bohemia, og hvordan
det beste planer Mr. Sherlock Holmes ble slått av en kvinnes vidd.
Han pleide å være glade over kløkt av kvinner, men jeg har ikke hørt ham gjøre det av
sent.
Og når han snakker om Irene Adler, eller når han refererer til å fotografere henne, er det alltid
under den ærefulle tittelen på kvinnen.
>
The Adventures of Sherlock Holmes av Sir Arthur Conan Doyle
ADVENTURE II. THE RED-Headed LEAGUE
Jeg hadde på min venn, Mr. Sherlock Holmes, en dag i fjor høst
og fant ham i dyp samtale med en meget kjekk, blomstrende-faced, eldre herremann
med flammende rødt hår.
Med en unnskyldning for inntrenging min, var jeg om å trekke seg tilbake når Holmes dro meg
brått inn i rommet og lukket døren bak meg.
"Du kunne umulig ha kommet på et bedre tidspunkt, min kjære Watson," sa han
hjertelig. "Jeg var redd for at du var forlovet."
"Så jeg er.
Veldig mye slik. "" Så jeg kan vente i neste rom. "
"Ikke i det hele tatt.
Denne herren, Mr. Wilson, har vært min partner og hjelper i mange av mine mest
vellykkede tilfeller, og jeg har ingen tvil om at han vil være av ytterste bruk for meg i ditt
også. "
Den tykke gentleman halvt opp fra stolen og ga en bob hilsen, med en
rask liten spørrende blikk fra sine små fett-omkranset øynene.
"Prøv sofaen", sier Holmes, relapsing inn i lenestolen sin og sette sitt
fingertuppene sammen, som han pleide da i rettslige stemninger.
"Jeg vet, min kjære Watson, at du deler min kjærlighet til alt som er bisarre og utenfor
konvensjoner og ensformig rutine av hverdagen.
Du har vist din relish for det av entusiasmen som har bedt deg til
krøniken, og hvis dere vil unnskylde meg å si det, noe å pynte så mange av
min egen lille eventyr. "
"Din tilfeller har faktisk vært av størst interesse til meg:" Jeg observerte.
"Du vil huske at jeg bemerket den andre dagen, like før vi gikk inn i
veldig enkelt problem presenteres av Miss Mary Sutherland, som for merkelige effekter og
ekstraordinære kombinasjoner vi må gå til
livet selv, som alltid er langt mer vågale enn noen innsats av fantasien. "
"En proposition som jeg tok den frihet å tvile."
"Du gjorde, doktor, men ikke desto mindre må du komme rundt til mitt syn, for ellers vil jeg
skal holde på piling faktum ved faktisk på deg til din grunn bryter ned under dem
og erkjenner meg å være rett.
Nå Mr. Jabes Wilson her har vært god nok til å påkalle meg denne morgenen, og å
begynne en fortelling som lover å være en av de mest entall som jeg har lyttet
til for noen tid.
Du har hørt meg bemerke at de underligste og mest unike ting er svært ofte
koblet ikke med de større, men med mindre forbrytelser, og av og til, ja,
der det er rom for tvil om noen positive forbrytelse har blitt begått.
Såvidt jeg har hørt det er umulig for meg å si om denne saken er en
forekomst av kriminalitet eller ikke, men hendelsesforløpet er absolutt blant de mest entall
at jeg noensinne har hørt.
Kanskje Mr. Wilson, ville du ha stor vennlighet å gjenoppta din
fortelling.
Jeg spør deg ikke bare fordi min venn Dr. Watson har ikke hørt åpningen del, men
også fordi den særegne naturen i historien gjør meg engstelig for å ha alle
mulig detaljer fra dine lepper.
Som regel, når jeg har hørt noen liten indikasjon på hendelsesforløpet, er jeg
kunne veilede meg av tusenvis av andre lignende saker som oppstår til min
minne.
I den foreliggende tilfelle er jeg tvunget til å innrømme at fakta er, til den beste av mine
tro, unik. "
The portly klient oppblåst ut brystet hans med en opptreden av noen lite stolthet og
dro en skitten og rynkete avis fra innerlomma på frakk hans.
Da han kikket ned annonsen kolonnen, med hodet kastet forover og
papiret flatet ut på kneet hans, tok jeg en god titt på mannen og
bestrebet, etter mote av mine
følgesvenn, å lese indikasjoner som kan presenteres av kjole hans eller
utseende. Jeg fikk ikke veldig mye, men ved min
inspeksjon.
Våre besøkende bar hvert preg av å være en gjennomsnittlig vanlig britisk handelsmann,
overvektige, pompøs og treg.
Han hadde heller baggy grå gjeterens sjekk bukse, en ikke over-clean svart kjole-
pels, kneppet foran, og en trist vest med en tung brassy Albert kjeden,
og et firkantet hull litt metall hengende ned som et ornament.
Et frynsete topp-hat og en falmet brun frakk med en rynkete fløyel krage legge på en
stol ved siden av ham.
Til sammen ser som jeg ville, det var ingenting bemerkelsesverdig om mannen redde hans
flammende rødt hode og uttrykk for ekstrem irritasjon og misnøye over hans
funksjoner.
Sherlock Holmes 'rask øye tok i okkupasjonen min, og han ristet på hodet med en
smile da han la merke til min utspørring blikk.
"Beyond the åpenbare faktum at han har en gang gjort manuelt arbeid, at han tar
snus, at han er frimurer, at han har vært i Kina, og at han har gjort en
betydelige beløp for å skrive i det siste, jeg kan utlede noe annet. "
Mr. Jabes Wilson startet opp i stolen, med sin pekefinger på papiret, men hans
øyne på min ledsager.
"Hvordan gjorde i navnet av god formue, vet du alt dette, Mr. Holmes?" Spurte han.
"Hvordan visste du for eksempel at jeg gjorde manuell arbeidskraft.
Det er så sant som gospel, for jeg begynte som skipstømmermann. "
"Dine hender, min kjære sir. Din høyre hånd er ganske større enn
venstre.
Du har jobbet med det, og musklene er mer utviklet. "
"Vel, snus, da, og Frimureri?"
"Jeg vil ikke fornærme din intelligens ved å fortelle deg hvor jeg leste det, spesielt as,
snarere mot de strenge reglene for bestillingen din, bruker du en bue-og-kompass
brystnålen. "
"Ah, selvfølgelig, jeg glemte det. Men å skrive? "
"Hva annet kan være indisert ved at retten cuff så veldig skinnende i fem inches, og
venstre en med den glatte flekk ved albuen der du hvile den på skrivebordet? "
"Vel, men Kina?"
"Fisken at du har tatovert rett over høyre håndledd kan
bare har vært gjort i Kina.
Jeg har laget en liten studie av tatovering merker og har selv bidratt til litteraturen
av faget.
Det trick av flekker på fiskens skjell av en delikat rosa er ganske særegen for
Kina.
Når det i tillegg ser jeg en kinesisk mynt hengende fra ur-kjeden, saken
blir enda enklere. "Mr. Jabes Wilson lo tungt.
"Vel, jeg har aldri," sa han.
"Jeg trodde først at du hadde gjort noe smart, men jeg ser at det var
ingenting i den, tross alt. "" Jeg begynner å tenke, Watson, »sa Holmes,
"At jeg gjør en feil i å forklare.
'Omne ignotum pro magnifico, "du vet, og min stakkars lille rykte, slik det er,
vil lide forlis hvis jeg er så ærlig. Kan du ikke finne annonsen, Mr.
Wilson? "
"Ja, jeg har fått det nå," svarte han med sin tykke røde fingeren plantet halvveis ned
kolonnen. "Her er det.
Dette er hva begynte det hele.
Du må bare lese det selv, sir. "Jeg tok papiret fra ham og leses som
følger:
"TO THE RED-Headed LEAGUE: På grunn av arv til den avdøde Ezekiah Hopkins, av
Libanon, Pennsylvania, USA, er det nå en ledig stilling åpne som gir en
medlem av League til en lønn på 4 pounds en uke for rent nominell tjenester.
All rødhåret menn som er lyd i kropp og sinn og over alder av tjueen
år, er berettiget.
Påfør person på mandag, klokken elleve, til Duncan Ross, på kontorene til
Forbundet, 7 pavens Court, Fleet Street. "" Hva i all verden betyr dette? "
Jeg ejaculated etter at jeg hadde dobbelt lese over den ekstraordinære kunngjøringen.
Holmes humret og vrikket i stolen, som var hans vane når du er i godt humør.
"Det er litt utenfor allfarvei, er det ikke?" Sa han.
"Og nå, Mr. Wilson, off du går på scratch og fortell oss alt om deg selv, din
husholdning, og effekten som denne reklamen hadde på din formue.
Du vil først lage et notat, doktor, av papiret og dato. "
"Det er The Morning Chronicle av 27. april 1890.
Bare to måneder siden. "
"Very good. Nå Mr. Wilson? "
"Vel, det er akkurat som jeg har fortalt deg, Mr. Sherlock Holmes," sa Jabes
Wilson, mopping pannen, "jeg har en liten pantelåner virksomhet ved Coburg
Square, i nærheten av City.
Det er ikke en veldig stor affære, og i senere år har det ikke gjort mer enn bare å gi
meg en levende.
Jeg pleide å være i stand til å holde to assistenter, men nå er jeg bare holde en, og jeg ville ha en
jobb å betale ham, men at han er villig til å komme for halv lønn, slik som å lære
virksomhet. "
"Hva er navnet på denne imøtekommende ungdom?" Spurte Sherlock Holmes.
"Hans navn er Vincent Spaulding, og han er ikke så unge, heller.
Det er vanskelig å si hans alder.
Jeg skulle ikke ønske en smartere assistent, Mr. Holmes, og jeg vet veldig godt at han kunne
bedre seg og tjene dobbelt hva jeg kan gi ham.
Men, tross alt, hvis han er fornøyd, hvorfor skal jeg sette ideer i hodet hans? "
"Hvorfor, ja?
Du virker mest heldig i å ha en employé som kommer under hele markedet
pris. Det er ikke en vanlig erfaring blant
arbeidsgivere i denne aldersgruppen.
Jeg vet ikke at assistenten ikke er så bemerkelsesverdig som annonsen din. "
"Å, har han sine feil også," sier Mr. Wilson.
"Aldri var slik en kar for fotografi.
Knipser bort med et kamera når han burde forbedre sitt sinn, og deretter dykking
ned i kjelleren som en kanin inn i hullet sitt for å utvikle sine bilder.
Det er hans største feil, men på hele he'sa god arbeidstaker.
Det er ingen vice i ham. "" Han er fortsatt med dere, antar jeg? "
"Ja, sir.
Han og en jente på fjorten, som gjør litt enkel matlaging og holder plassen
rent - det er alt jeg har i huset, for jeg er enkemann og aldri hatt noen familie.
Vi lever veldig stille, sir, de tre av oss, og vi holder tak over hodene våre og betale
vår skyld, dersom vi ikke gjør noe mer. "Det første som satte oss ut var at
reklame.
Spaulding, kom han ned på kontoret akkurat denne dagen åtte uker, med denne svært
papir i hånden, og han sier: "Jeg ønsker å Herren, Mr. Wilson, som jeg
var en rødhåret mann. '
«Hvorfor det? Jeg spør.
«Hvorfor,» sier han, "her er en annen stilling i ligaen av Red-headed Men.
Det er verdt en hel liten formue til enhver mann som får det, og jeg forstår at
det er flere ledige stillinger enn det er menn, slik at forstanderskapet er på sitt
arme råd hva de skal gjøre med pengene.
Hvis håret mitt bare ville endre farge, Her ser fin liten crib alle klare for meg å gå
inn. '"' Hvorfor, hva er det da?
Jeg spurte.
Du skjønner, Mr. Holmes, jeg er en veldig bo-at-home mann, og som bedriften min kom til meg
i stedet for min måtte gå til det, var jeg ofte uker på slutten uten å sette foten min
over døra-matten.
På den måten jeg ikke vet mye av hva som foregikk utenfor, og jeg var alltid glad
litt av nyheter.
«Har du aldri hørt om League av Red-headed menn?" Spurte han med øynene
åpen. "'Aldri.'
«Hvorfor, lurer jeg på det, for du er berettiget selv for en av
stillinger. '"' Og hva er de verdt?
Jeg spurte.
«Å, er bare et par hundre i året, men arbeidet liten, og det trenger ikke
forstyrre veldig mye med ens andre yrker.
"Vel, du kan lett tro at det fikk meg til å spisse ørene mine, for virksomheten har
ikke vært over-bra noen år, og et ekstra par hundre ville vært
veldig hendig.
«Fortell meg alt om det, sier I.
»« Vel, »sa han, viste meg reklamen, du kan se selv
at League har en ledig stilling, og det er adressen hvor du skal søke om
enkeltheter.
Så vidt jeg kan skimte, var League grunnlagt av en amerikansk millionær, Ezekiah
Hopkins, som var veldig merkelig på hans veier.
Han var selv rød-ledet, og han hadde stor sympati for alle rødhåret mann, så
da han døde ble det funnet at han hadde forlatt sin enorme formue i hendene på
bobestyrere, til med instruksjoner anvende
interesse til å gi av enkle køyer til menn hvis hår er av den fargen.
Fra alt jeg hører er den strålende lønn og svært lite å gjøre. '
«Men,» sa jeg, "det ville være millioner av rødhåret menn som ville gjelde.
«Ikke så mange som du kanskje tror,» svarte han.
'Du ser det er veldig begrenset til Londonere, og til voksne menn.
Denne amerikanske hadde startet fra London da han var ung, og han ønsket å gjøre den gamle
byen en god sving.
Så, igjen, har jeg hørt det nytter ikke for din søknad hvis håret er lys rød, eller mørk
rød, eller noe men virkelige lyse, flammende, flammende rød.
Nå, hvis du brydde å påføre, Mr. Wilson, ville du bare gå i, men kanskje det ville
neppe være verdt din tid til å sette deg ut av veien på grunn av noen få
hundre pounds. '
"Nå er det et faktum, mine herrer, som du kan se selv, at håret mitt er av en
veldig full og rik farge, så virket det for meg at hvis det skulle være noen
konkurranse i saken jeg stod like god sjanse som noen mann som jeg noensinne hadde møtt.
Vincent Spaulding syntes å vite så mye om det at jeg trodde han kunne bevise
nyttig, så jeg bare beordret ham til å sette opp skodder for dagen og komme med en gang
med meg.
Han var veldig villig til å ha en ferie, så vi stenge virksomheten opp og begynte off for
adressen som ble gitt oss i annonsen.
"Jeg har aldri håper å se et slikt syn som det igjen, Mr. Holmes.
Fra nord, sør, øst og vest hver mann som hadde en nyanse av rødt i håret hans hadde
tramper inn i byen for å svare på annonsen.
Fleet Street var overfylt med rød-ledet folk, og pavens Court så ut som en
Coster oransje Barrow.
Jeg skulle ikke ha trodd det var så mange i hele landet som ble brakt
sammen med at én annonse.
Enhver nyanse av fargen de var - halm, sitron, appelsin, murstein, irsk-setter, lever,
leire, men som Spaulding sa, det var ikke mange som hadde den virkelige levende flamme-
farget fargetone.
Da jeg så hvor mange som var ventet, ville jeg ha gitt det opp i fortvilelse, men Spaulding
ville ikke høre av det.
Hvordan han gjorde det jeg kunne ikke forestille seg, men han dyttet og dro og stanget inntil han fikk
meg gjennom folkemengden, og helt frem til trappen som førte til kontoret.
Det var en dobbel strøm på trappen, noen går opp i håpet, og noen kommer tilbake
nedslått, men vi kilt i så godt vi kunne, og snart fant oss selv i
kontor. "
"Din erfaring har vært mest underholdende en," sa Holmes som sitt
klient pause og forfrisket hans minne med en stor klype snus.
"Be fortsette meget interessant uttalelse."
"Det var ingenting i kontoret, men et par tre stoler og et furubord,
bak der satt en liten mann med et hode som var enda rødere enn mine.
Han sa noen ord til hver kandidat da han kom opp, og da han alltid klarte å finne
noen feil i dem som ville diskvalifisere dem.
Få en ledig stilling ikke synes å være en så veldig enkel sak, tross alt.
Men når vår tur kom den lille mannen var mye gunstigere for meg enn noen
av de andre, og han lukket døren da vi kom inn, slik at han kunne ha en privat
ord med oss.
«Dette er Mr. Jabes Wilson," sa min assistent, og han er villig til å fylle en
ledige i ligaen. "Og han er beundringsverdig egnet for det, 'det
andre svarte.
Han har alle krav. Jeg kan ikke huske når jeg har sett noe
så fint. "
Han tok et skritt bakover, skakket på hodet på den ene siden, og stirret på håret mitt før jeg følte
ganske sjenert.
Da han plutselig stupte fremover, oppvridd hånden min, og gratulerte meg varmt på min
suksess. «Det ville være urettferdig å nøle, sier
han.
'Du vil imidlertid, er jeg sikker på, unnskyld meg for å ta en åpenbar forholdsregel.
Med det tok han håret mitt i begge hendene, og sleit helt til jeg ropte med
smerte.
"Det er vann i øynene dine," sa han da han ga meg.
Jeg oppfatter at alt er som det skal være.
Men vi må være forsiktige, for vi har to ganger blitt bedratt av parykker og en gang ved
maling. Jeg kunne fortelle deg historier om skomakerens voks
som ville avsky deg med den menneskelige natur. '
Han gikk bort til vinduet og ropte gjennom den på toppen av stemmen hans at
stillingen ble fylt.
Et stønn av skuffelse kom opp nedenfra, og folk alle troppet bort i
ulike retninger til det ikke var en rød-hode for å bli sett, unntatt mitt eget, og at
av manager.
«Mitt navn," sa han, "er Mr. Duncan Ross, og jeg er selv en av pensjonistene på
fondet etterlatt av vår edle velgjører. Er du en gift mann, Mr. Wilson?
Har du en familie?
"Jeg svarte at jeg ikke hadde. "Ansiktet hans falt umiddelbart.
«Kjære meg! Sa han alvorlig," som er veldig alvorlig faktisk!
Jeg beklager å høre deg si det.
Fondet ble, selvsagt, for utbredelsen og spredningen av den rød-hoder som
samt for vedlikehold. Det er svært uheldig at du
bør være en bachelor.
"Ansiktet mitt forlenges på dette, Mr. Holmes, for trodde jeg at jeg ikke var å ha
ledige etter at alle, men etter å ha tenkt over det i noen minutter sa han at det
ville være all right.
«I tilfelle av en annen," sa han, 'innsigelsen kan være dødelig, men vi må
strekke et poeng i favør av en mann med et slikt hår som din.
Når skal du kunne gå inn på din nye oppgaver?
«Vel, det er litt vanskelig, for jeg har en virksomhet allerede har, sier I.
«Oh, never mind om det, Mr. Wilson," sa Vincent Spaulding.
Jeg burde være i stand til å se etter det for deg.
«Hva ville være de timene?
Jeg spurte. «Ti til to. '
"Nå er en pantelåner virksomhet er stort sett gjort av en kveld, Mr. Holmes, spesielt
Torsdag og fredag kveld, som ligger like før pay-dag, så det ville passe meg veldig
godt å tjene litt om morgenen.
Dessuten visste jeg at min assistent var en god mann, og at han ville se til noe
som dukket opp. «Det ville passe meg veldig bra, sier I.
Og lønnen?
«Er 4 pounds en uke. '"' Og arbeidet?
«Er rent nominelle. '"' Hva er det du kaller rent nominell?
»« Vel, du må være på kontoret, eller i det minste i bygningen, hele tiden.
Hvis du forlater, mister du hele din posisjon for alltid.
Viljen er veldig klar på det punktet.
Du trenger ikke overholder vilkårene hvis du rikke fra kontoret i denne perioden. "
«Det er bare fire timer i døgnet, og jeg burde ikke tenke på å forlate, sier I.
«Ingen unnskyldning vil benytte, sier Mr. Duncan Ross; 'verken sykdom eller forretningssted eller
noe annet. Der må du bo, ellers mister du
pressbolt.
"Og arbeidet? '"' Er å kopiere ut "Encyclopaedia
Britannica. "Det er det første bindet av det i at
Trykk.
Du må finne ditt eget blekk, penner og blotting-papir, men vi gir denne tabellen
og stol. Vil du være klar til i morgen?
«Selvfølgelig,» svarte jeg.
«Så, farvel, Mr. Jabes Wilson, og la meg gratulere deg en gang mer på
viktig posisjon som du har vært heldig nok til å vinne. "
Han bøyde meg ut av rommet og jeg gikk hjem med assistenten min, knapt vet hva de skal
si eller gjøre, jeg var så glad på min egen lykke.
"Vel, tenkte jeg over saken hele dagen, og ved kvelden var jeg i dårlig humør igjen;
for jeg hadde ganske overbevist meg selv at hele affæren må være noen stor bløff eller
svindel, men hva dens formål kanskje jeg ikke kunne forestille seg.
Det virket helt fortid tro at noen kunne gjøre en slik vilje, eller at de
ville betale en slik sum for å gjøre noe så enkelt som å kopiere ut "Encyclopaedia
Britannica.
Vincent Spaulding gjorde det han kunne for å muntre meg opp, men ved leggetid hadde jeg begrunnet
meg ut av hele greia.
Men i morgen bestemte jeg meg for å ta en titt på det hvertfall, så jeg kjøpte en
Penny flaske med blekk, og med en fjærpenn-penn, og syv ark foolscap papir, jeg
startet for Pavens Court.
"Vel, til min overraskelse og glede, alt var så riktig som mulig.
Bordet var fastsatt klar for meg, og Mr. Duncan Ross var der for å se at jeg fikk
relativt til å arbeide.
Han begynte meg av på bokstaven A, og da han forlot meg, men han ville falle i fra
tid til å se at alt var rett med meg.
På to han ba meg god-dag, komplimentert meg på mengden som jeg hadde
skrevet, og låste døren til kontoret etter meg.
"Dette gikk på dag etter dag, Mr. Holmes, og på lørdag manageren kom inn og
planked ned fire gylne sovereigns for mitt ukes arbeid.
Det var det samme neste uke, og den samme uken etter.
Hver morgen var jeg der på ti, og hver ettermiddag jeg igjen på to.
Ved grader Mr. Duncan Ross tok til å komme i bare én gang av en morgen, og deretter, etter
en tid, kom han ikke i det hele tatt.
Likevel, selvfølgelig, jeg aldri våget å forlate rommet for et øyeblikk, for jeg var ikke sikker
når han kunne komme, og bolten var slik en god en, og passet meg så godt, at jeg
ville ikke risikere tap av den.
"Åtte uker borte som dette, og jeg hadde skrevet om Abbots og bueskyting og
Armour og Arkitektur og Attika, og håpet med flid for at jeg skulle komme videre til
B er før veldig lenge.
Det kostet meg noe i foolscap, og jeg hadde ganske nesten fylt en hylle med mine
skrifter. Og så plutselig hele virksomheten kom
til en slutt. "
"Å slutt?" "Ja, sir.
Og senest i morges.
Jeg dro til mitt arbeide som vanlig klokka ti, men døren var lukket og låst med en
lite kvadrat av papp hamret på midten av panelet med en stift.
Her er det, og du kan lese for deg selv. "
Han holdt opp et stykke hvit papp på størrelse med et ark notater på papir.
Det leses på denne måten: THE RED-Headed LEAGUE
ER
Oppløst. 9 oktober 1890.
Sherlock Holmes og jeg undersøkte dette Curt kunngjøringen og rueful ansikt bak det,
inntil det komiske siden av saken så fullstendig overtopped annenhver
betraktning at vi begge brøt ut i et brøl av latter.
"Jeg kan ikke se at det er noe veldig morsomt," ropte vår klient, rødme opp til
røttene av hans flammende hodet.
"Hvis du kan gjøre noe bedre enn å le av meg, kan jeg gå andre steder."
"Nei, nei," ropte Holmes, skyve ham tilbake til stolen der han hadde halvparten
steget.
"Jeg ville ikke gå glipp av din sak for verden.
Det er mest forfriskende uvanlig. Men det er, hvis dere vil unnskylde meg å si
så, noe litt morsomt om det.
Be om hvilke skritt tok du da du fant kortet på døren? "
"Jeg var forskjøvet, sir. Jeg visste ikke hva jeg skal gjøre.
Da jeg ringte på kontorene rundt, men ingen av dem syntes å vite noe om
det.
Til slutt dro jeg til utleier, som er en regnskapsfører som bor i første etasje, og
Jeg spurte ham om han kunne fortelle meg hva som hadde blitt av Red-headed League.
Han sa at han aldri hadde hørt om noe slikt organ.
Så spurte jeg ham som Mr. Duncan Ross var. Han svarte at navnet var nytt for ham.
«Vel,» sa jeg, «den gentleman på nr. 4».
«Hva er rødhåret mann? '" "Ja."
"Å," sa han, 'hans navn var William Morris.
Han var en advokat og brukte mitt rom som en midlertidig bekvemmelighet til sin nye
lokalene var klare. Han flyttet ut i går.
«Hvor kan jeg finne ham?
«Å, på sin nye kontorer. Han fortalte meg adressen.
Ja, 17 kong Edward Street, i nærheten av St. Pauls.
"Jeg begynte, Mr. Holmes, men da jeg kom til den adressen det var en manufactory av
kunstig kne-caps, og ingen i det noensinne hadde hørt om verken Mr. William Morris eller
Mr. Duncan Ross. "
"Og hva gjorde du da?" Spurte Holmes. "Jeg dro hjem til Saxe-Coburg Square, og jeg
tok rådene fra assistenten min. Men han kunne ikke hjelpe meg på noen måte.
Han kunne bare si at hvis jeg ventet jeg skulle høre i posten.
Men det var ikke helt god nok, Mr. Holmes.
Jeg ønsket ikke å miste et slikt sted uten kamp, så, som jeg hadde hørt at du
var gode nok til å gi råd til fattige folk som var i behov av det, kom jeg rett
bort til deg. "
"Og du gjorde veldig klokt,» sa Holmes. "Din sak er en meget bemerkelsesverdig
en, og jeg skal være glad for å se på det.
Fra hva du har fortalt meg tror jeg at det er mulig at alvorligere saker henge fra det
enn man ved første øyekast ser ut. "" Grave nok! "sa Mr. Jabes Wilson.
"Hvorfor har jeg mistet fire kilo i uken."
"Så langt som du er personlig bekymret,» sa Holmes, "Jeg ser ikke at du
har klagemål mot denne ekstraordinære ligaen.
Tvert imot, du er, slik jeg forstår, rikere ved rundt 30 pounds, for å si ingenting av
minutt kunnskap som du har fått på hvert emne som kommer under
bokstaven A.
Du har mistet noe av dem. "" Nei, sir.
Men jeg ønsker å finne ut om dem, og hvem de er, og hva deres formål var i
spille denne prank - hvis det var en prank - over meg.
Det var en ganske kostbar spøk for dem, for det kostet dem to og tretti pounds. "
"Vi skal forsøke å rydde opp i disse punktene for deg.
Og først, ett eller to spørsmål, Mr. Wilson.
Denne assistent av deg som først kalte din oppmerksomhet til annonsen - hvordan
lenge hadde han vært hos dere? "
"Om en måned da." "Hvordan kom han?"
"Som svar på en annonse." "Var han den eneste søkeren?"
"Nei, jeg hadde et dusin."
"Hvorfor gjorde du plukke ham?" "Fordi han var hendig og ville komme
billig. "" Ved halv lønn, faktisk. "
"Ja."
"Hva er som han, denne Vincent Spaulding?" "Liten, kraftig bygget, veldig rask i sin
måter, ingen hår i ansiktet hans, selv om han ikke korte tretti.
Har en hvit sprut av syre på pannen. "
Holmes satte seg opp i stolen i stor spenning.
"Jeg trodde så mye," sa han.
"Har du noen gang observert at hans ører er såret for øredobber?"
"Ja, sir. Han fortalte meg at en sigøyner hadde gjort det for ham
da han var gutt. "
"Hum" sa Holmes, synker tilbake i dype tanker.
"Han er fortsatt med deg?" "Oh, yes, sir, jeg har nettopp forlatt ham".
"Og har bedriften blitt ivaretatt i ditt fravær?"
"Ingenting å klage over, sir. Det er aldri veldig mye å gjøre på en
morgen. "
"Det vil gjøre, Mr. Wilson. Jeg skal gjerne gi deg en mening
på temaet i løpet av en dag eller to.
I dag er lørdag, og jeg håper at innen mandag kan vi komme til en konklusjon. "
"Vel, Watson,» sa Holmes da vår gjest hadde forlatt oss, "hva gjør du om
det alt? "
"Jeg gjør ingenting av det,» svarte jeg ærlig. "Det er en mest mystiske virksomhet."
"Som regel", sier Holmes, "den mer bisarre en ting er jo mindre mystisk det viser seg å
være.
Det er vanlig, særpreg forbrytelser som er virkelig rart, akkurat som en
vanlig ansiktet er mest vanskelig å identifisere.
Men jeg må være rask over denne saken. "
"Hva skal du gjøre da?" Spurte jeg.
"Å røyke," svarte han.
"Det er ganske en tre pipe problem, og jeg ber at du ikke vil snakke med meg i femti
minutter. "
Han krøllet seg opp i stolen, med sin tynne knærne trukket opp til sin hauk-liknende nese,
og der han satt med øynene lukket og hans svarte krittpipe thrusting ut som
regning av noen merkelig fugl.
Jeg hadde kommet til den konklusjon at han hadde falt i søvn, og faktisk var nikker
meg selv, da han plutselig sprang ut av stolen med gest til en mann som har
gjort opp sin sjel og stakk pipe ned på peishyllen.
"Sarasate spiller på St. James 'Hall i ettermiddag," han bemerket.
"Hva tror du, Watson?
Kan dine pasienter spare deg for et par timer? "
"Jeg har ingenting å gjøre i dag. Min praksis er aldri veldig absorberende. "
"Så ta på hatten din og komme.
Jeg går gjennom byen først, og vi kan ha litt lunsj på veien.
Jeg observerer at det er en god del tysk musikk på programmet, som er
heller mer til min smak enn italiensk eller fransk.
Det er innadvendte, og jeg ønsker å Introspect.
Kom sammen! "
Vi reiste fra Underground så langt som Aldersgate, og en kort spasertur tok oss til
Saxe-Coburg Square, åstedet for entall historien som vi hadde lyttet til i
morgenen.
Det var trange, lille, fattigfornemme sted, der fire linjer av snusket to-
etasjes murhus kikket ut i en liten raste-i kabinett, hvor en plen
weedy gress og noen klumper av falmede
laurbær-busker laget en hard kamp mot et røykfritt Laden og uncongenial atmosfære.
Tre forgylte baller og en brun bord med "Jabes WILSON" i hvite bokstaver, på en
hjørne huset, kunngjorde sted hvor våre rødhåret klient fortsatte virksomheten hans.
Sherlock Holmes stoppet foran den med hodet på den ene siden og så det hele
over, med øynene skinner sterkt mellom rynket lokk.
Så han gikk langsomt oppover gata, og så ned igjen til hjørnet, fortsatt
ser intenst på husene.
Til slutt vendte han tilbake til pantelåner tallet, og etter å ha dunket kraftig på
fortau med sin stokk to eller tre ganger, gikk han opp til døren og banket på.
Den ble umiddelbart åpnet av en lys utseende, glattbarbert ung mann, som
ba ham om å gå i.
"Takk", sa Holmes, "jeg bare ønsket å spørre deg hvordan du ville gå herfra til
Strand. "" Tredje høyre, fjerde venstre, "svarte
assistent omgående, lukke døren.
"Smart fyr, at" observerte Holmes som vi gikk bort.
"Han er, i dommen min, den fjerde smarteste mann i London, og for å våge er jeg ikke sikker
at han ikke har et krav å være tredje.
Jeg har kjent noe av ham før. "" Åpenbart "sa jeg," Mr. Wilsons
assistent teller en god del i dette mysteriet av Red-ledet League.
Jeg er sikker på at du spurte deg bare for at du kan se ham. "
"Ikke ham." "Hva da?"
"The knærne buksene."
"Og hva gjorde du?" "Hva jeg forventet å se."
"Hvorfor gjorde du slå fortauet?" "Kjære doktor, er dette en tid for
observasjon, ikke for diskusjon.
Vi er spioner i fiendens land. Vi vet noe av Sachsen-Coburg Square.
La oss nå utforske de deler som ligger bak det. "
Veien som vi fant oss selv som vi vendte rundt hjørnet fra den pensjonerte
Saxe-Coburg Square presentert like stor kontrast til det som foran et bilde
ikke til baksiden.
Det var en av de viktigste arteriene som formidles trafikken av byen til
nord og vest.
Veien var sperret med den enorme strømmen av handel flyter i en dobbel tidevannet
innover og utover, mens stiene var svarte med haster svermen av
fotgjengere.
Det var vanskelig å innse da vi så på linje av fine butikker og staselige virksomhet
lokaler som de virkelig abutted på den andre siden på falmet og stillestående
kvadrat som vi nettopp hadde forlatt.
"La meg se,» sa Holmes, står på hjørnet og skotter langs linjen, "Jeg
skulle akkurat til å huske rekkefølgen av husene her.
Det er en hobby av meg å ha en eksakt kjennskap til London.
Det er Mortimer tallet, tobakksbutikk, den lille avisen butikk, Coburg grenen av
City og Suburban Bank, Vegetarian Restaurant, og McFarlane vogn-
Bygningen depot.
Som bærer oss rett videre til den andre blokken.
Og nå, doktor, vi har gjort vårt arbeid, så det er på tide vi hadde noen spill.
En sandwich og en kopp kaffe, og deretter av til fiolin-land, hvor alt er sødme
og delikatesse og harmoni, og det er ingen rødhåret kunder som plager oss med sine
conundrums. "
Min venn var en ivrig musiker, som selv ikke bare en meget dyktig
utøver men en komponist av ingen vanlig fortjeneste.
Alle ettermiddagen han satt i bodene innpakket i den mest perfekte lykke,
forsiktig waving hans lange, tynne fingre i takt med musikken, mens hans forsiktig smilende
ansikt og hans trege, drømmende øyne var som
i motsetning til de av Holmes the sleuth-hound, Holmes den nådeløse, ivrig-vittigheter, klar
overlevert kriminelle agent, som det var mulig å bli gravid.
I sin entall karakter dual natur vekselvis hevdet selv, og hans
ekstrem nøyaktighet og astuteness representert, som jeg har ofte tenkt, er
reaksjon mot den poetiske og
kontemplative stemningen som til tider predominated i ham.
Sving av naturen hans tok ham fra ekstrem lathet to sluker energi, og,
som jeg kjente godt, var han aldri så virkelig formidable som da, for dager på slutten, hadde han
vært slapper av i lenestolen sin blant hans
improvisasjoner og hans sorte bokstaver utgaver.
Da var det at lysten til jage ville plutselig komme over ham, og at hans
briljant resonnement makt ville stige til nivået av intuisjon, inntil de som var
ukjent med hans metoder ville se
skrått på ham som på en mann som kunnskap var ikke som andre dødelige.
Da jeg så ham den ettermiddagen så enwrapped i musikk ved St. James Hall følte jeg
at en ond tid kunne komme over dem som han hadde satt seg til å jakte ned.
"Du vil hjem, ingen tvil, doktor," han bemerket da vi dukket opp.
"Ja, det ville være så godt." "Og jeg har noen virksomhet å gjøre noe som vil
ta noen timer.
Denne virksomheten ved Coburg Square er alvorlig. "" Hvorfor seriøs? "
"En betydelig kriminalitet er i kontemplasjon. Jeg har all grunn til å tro at vi
skal i tid for å stoppe det.
Men i dag blir lørdag kompliserer heller saker.
Jeg skal ønsker din hjelp til natt. "" På hvilken tid? "
"Ten vil være tidlig nok."
"Jeg skal være på Baker Street på ti." "Veldig bra.
Og jeg sier, doktor, kan det være noen liten fare, så vennlig sette hæren
revolver i lommen. "
Han viftet med hånden, snudde på hælen hans, og forsvant på et øyeblikk blant mengden.
Jeg stoler på at jeg ikke er mer tett enn naboene mine, men jeg var alltid undertrykte med
en følelse av min egen dumhet i min befatning med Sherlock Holmes.
Her jeg hadde hørt hva han hadde hørt, hadde jeg sett hva han hadde sett, og likevel fra sin
ord var det tydelig at han så klart ikke bare hva som hadde skjedd, men hva var
ferd med å skje, mens for meg hele virksomheten var fortsatt forvirret og groteske.
Da jeg kjørte hjem til huset mitt i Kensington jeg tenkte over det hele, fra den ekstraordinære
historien om den rød-ledet kopimaskin av "Encyclopaedia" ned til besøk til Sachsen-
Coburg Square, og illevarslende ord som han hadde skiltes fra meg.
Hva var dette nattlige ekspedisjonen, og hvorfor bør jeg gå bevæpnet?
Hvor skulle vi, og hva skulle vi gjøre?
Jeg hadde hint fra Holmes at dette glatt-faced pantelåner assistent var en
formidable mann - en mann som kan spille en dypt spill.
Jeg prøvde å puzzle den ut, men ga det opp i fortvilelse og sette saken til side inntil
kvelden skulle bringe en forklaring.
Det var en kvart siste ni da jeg startet fra hjem og gjort min vei over Park,
og så gjennom Oxford Street til Baker Street.
To hansoms sto ved døren, og da jeg kom inn i passasjen jeg hørte lyden
av stemmer ovenfra.
På inn rommet hans fant jeg Holmes i animert samtale med to menn, en av
som jeg anerkjent som Peter Jones, den offisielle politiet agent, mens den andre ble
en lang, tynn, trist-faced mann, med en svært
skinnende lue og trykkende respektable frakk.
"Ha!
Vårt parti er ferdig, »sa Holmes, kneppe opp sin ert jakken og tar hans
tunge jakt beskjære fra stativet. "Watson, tror jeg du vet Mr. Jones, av
Scotland Yard?
La meg introdusere deg til Mr. Merryweather, hvem som skal være vår følgesvenn i to-natts
eventyr. "
"Vi er på jakt i par igjen, doktor, ser du," sa Jones i sitt følgeskader
måten. "Vår venn her er en fantastisk mann for
starter en jakt.
Alt han ønsker er en gammel hund å hjelpe ham å gjøre å kjøre ned. "
"Jeg håper en vill gås kan ikke vise seg å være slutten på jakten vår," observerte Mr.
Merryweather dystert.
"Du kan plassere en betydelig tillit i Mr. Holmes, sir," sa politiet agenten
overlegent.
"Han har sin egen lille metoder som er, hvis han vil ikke tankene mine å si det, bare en
litt for teoretisk og fantastisk, men han har makings av en detektiv i ham.
Det er ikke for mye å si at en eller to ganger, som i at virksomheten av Sholto
mord og Agra skatten, har han vært mer nesten korrekt enn den offisielle
kraft. "
"Å, hvis du sier det, Mr. Jones, er det all right," sa den fremmede med ærbødighet.
"Likevel, jeg bekjenner at jeg savner min gummi.
Det er første lørdag kveld i sju-og-tjue år at jeg ikke har hatt min
gummi. "
"Jeg tror du vil finne," sier Sherlock Holmes, "at du vil spille for en høyere
stake i natt enn du noensinne har gjort ennå, og at stykket vil bli mer spennende.
For deg, Mr. Merryweather, vil innsatsen bli rundt 30.000 pounds, og for deg, Jones,
det vil være den mannen på hvem du ønsker å legge hendene. "
"John Clay, morderen, tyven, Smasher, og falskneren.
He'sa ung mann, herr Merryweather, men han er i spissen for sitt yrke, og jeg
ville heller ha min armbånd på ham enn på noen kriminelle i London.
He'sa bemerkelsesverdig mann, er ung John Clay.
Hans bestefar var en kongelig hertug, og han selv har vært å Eton og Oxford.
Hjernen hans er så slu som fingrene, og selv om vi møter tegn til ham på hver sving,
vi aldri vet hvor du skal finne mannen selv.
Han vil knekke en barneseng i Skottland en uke, og skal samle inn penger til å bygge et barnehjem
i Cornwall den neste. Jeg har vært på banen sin i mange år og har
aldri sett ham ennå. "
"Jeg håper at jeg kan ha gleden av å introdusere deg i natt.
Jeg har hatt ett eller to små svinger også med Mr. John Clay, og jeg er enig med deg at han
er i spissen for sin profesjon.
Det er over ti, imidlertid, og ganske tide at vi startet.
Hvis dere to vil ta det første hansom, Watson og jeg vil følge i den andre. "
Sherlock Holmes var ikke veldig kommunikative under lang kjøretur og legge tilbake i
cab nynner melodiene som han hadde hørt om ettermiddagen.
Vi skranglet gjennom en endeløs labyrint av gass-opplyste gater før vi kom inn
Farrington Street. "Vi er nær der nå," min venn
bemerket.
"Denne mannen Merryweather er en bank regissør, og personlig interessert i
saken. Jeg trodde det så godt å ha Jones med oss
også.
Han er ikke en dårlig mann, men en absolutt imbesile i sitt yrke.
Han har en positiv dyd.
Han er like modig som en hund og så seig som en hummer om han får klørne sine
på noen. Her er vi, og de venter på oss. "
Vi hadde nådd den samme overfylte gjennomfartsåre hvor vi hadde funnet
oss i morgen.
Våre drosjer ble oppsagt, og etter veiledning av Mr. Merryweather, passerte vi
nedover en smal passasje og gjennom en sidedør, som han åpnet for oss.
Innenfor var det en liten korridor, som endte i en veldig massiv jernport.
Dette var også åpnet, og førte ned en flytur på svingete steintrapper, avsluttet som ved
en formidabel gate.
Mr. Merryweather stoppet for å tenne en lykt, og deretter gjennomførte oss ned en mørk,
jord-smelling passasje, og så, etter å ha åpnet en tredje dør, inn en stor hvelv eller
kjeller, som ble stablet all round med kasser og massive bokser.
"Du er ikke veldig sårbare ovenfra," Holmes bemerket som han holdt opp lykten
og stirret på ham.
"Nor nedenfra", sier Mr. Merryweather, slående hans stick på flaggene som
foret gulvet. "Hvorfor, kjære meg, det høres ganske hul!" Han
bemerket, så opp i overraskelse.
"Jeg må virkelig be deg om å være litt mer stille," sa Holmes alvorlig.
"Du har allerede fare hele suksessen vår ekspedisjon.
Kan jeg beg at du ville ha den godhet å sitte ned på en av dem
bokser, og ikke å forstyrre? "
Den høytidelige Mr. Merryweather plassert seg på en kasse, med en svært skadet
uttrykk på ansiktet hans, mens Holmes falt på kne på gulvet, og med
lanterne og et forstørrelsesglass, begynte å
undersøke minuttbasis sprekker mellom steinene.
Et par sekunder nok til å tilfredsstille ham, for han sprang på bena igjen og satte
glass i lommen.
"Vi har minst en time før oss," han bemerket, "for de kan neppe ta noen
trinn til gode pantelåner er trygt i seng.
Da de ikke vil miste et minutt, for jo raskere de gjør sitt arbeid lengre tid
de vil ha for unnslippe sine.
Vi er i dag, Doctor - som uten tvil har du gjettet - i kjelleren på byen
gren av en av de viktigste London bankene.
Mr. Merryweather er formann i styret, og han vil forklare deg at
det er grunner til at de mer vågale kriminelle of London skulle ta en
betydelig interesse i denne kjelleren i dag. "
"Det er vår fransk gull," hvisket direktøren.
"Vi har hatt flere advarsler om at et forsøk kan gjøres på det."
"Din fransk gull?"
"Ja. Vi hadde anledning noen måneder siden å styrke våre ressurser og lånte for
at formålet 30000 napoleonskake fra Bank of France.
Det er blitt kjent at vi aldri har hatt anledning til å pakke ut penger, og at det
er fremdeles ligger i kjelleren vår.
Kasse hvorpå jeg sitter inneholder 2000 napoleonskake pakket mellom lag av bly
folie.
Våre reserve av bullion er mye større i dag enn det er vanligvis holdt i et enkelt
avdelingskontor, og styret har hatt betenkeligheter på faget. "
"Som ble svært godt begrunnet," observerte Holmes.
"Og nå er det på tide at vi arrangerte vår lille planer.
Jeg forventer at innen en time saker vil komme til et hode.
I mellomtiden Mr. Merryweather, må vi sette skjermen over det mørke lanterne. "
"Og sitte i mørket?"
"Jeg er redd for det. Jeg hadde en kortstokk i lomma,
og jeg tenkte at, som vi var en partie Carrée, kan du ha din gummi etter
alle.
Men jeg ser at fienden forberedelser har gått så langt at vi ikke kan risikere
tilstedeværelse av et lys. Og først av alt må vi velge vår
posisjoner.
Disse er vågale menn, og selv om vi skal ta dem på en ulempe, kan de gjøre oss
noen skade med mindre vi er forsiktige. Jeg skal stå bak denne kasse, og gjør deg
skjule dere bak disse.
Deretter, når jeg flash lys på dem, like i raskt.
Hvis de ild, Watson, har ingen betenkeligheter om å skyte dem ned. "
Jeg plasserte min revolver, cocked, på toppen av trekassen bak som jeg sammenkrøpet.
Holmes skjøt gli tvers foran lykten sin og forlot oss i bek mørket -
en slik absolutt mørke som jeg aldri har opplevd før.
Lukten av varmt metall forble å forsikre oss at lyset var fremdeles der, klar til
flash ut på et øyeblikks varsel.
For meg, med mine nerver jobbet opp til en pitch av forventninger, det var noe
deprimerende og kue i den plutselige tungsinn, og i den kalde klamme luften av
hvelv.
"De har bare ett fristed" hvisket Holmes.
"Det er tilbake gjennom huset til Saxe-Coburg Square.
Jeg håper at du har gjort det jeg spurte deg, Jones? "
"Jeg har en inspektør og to offiserer vente ved inngangsdøren."
"Da har vi stoppet alle hullene.
Og nå må vi være stille og vente. "What gangen virket det!
Fra sammenligne notater etterpå var det, men en time og et kvarter, men det syntes å
meg at natten må ha nesten borte og morgenrøden skal bryte over oss.
Mine lemmer var slitne og stive, for jeg var redd for å forandre min posisjon, men nervene var
arbeidet opp til det høyeste tonehøyde av spenning, og hørselen min var så akutt at jeg kunne
ikke bare høre den milde pust av min
følgesvenner, men jeg kunne skille de dypere, tyngre i pusten av den voluminøse
Jones fra de tynne, sukk oppmerksom på bankens direktør.
Fra min posisjon kunne jeg se over saken i retning av gulvet.
Plutselig mine øyne fanget glimt av et lys.
Først var det, men en uhyggelig gnist på steinen fortauet.
Deretter forlenget ut før det ble en gul linje, og deretter, uten noen advarsel
eller lyd, virket som en flenge å åpne og en hånd dukket opp, en hvit, nesten kvinnelig hånd,
som følte om i sentrum av den lille området av lys.
For ett minutt eller mer hånden, med sin vred seg fingrene, stakk ut av
etasje.
Da var det trukket tilbake like plutselig som det dukket opp, og alt ble mørkt igjen lagre
enkelt uhyggelig gnist som markerte et lite hull mellom steinene.
Den forsvant imidlertid, men ble momentant.
Med en rending, rivende lyd, snudde en av de brede, hvite steiner enn på sin
siden og etterlot et torg, gapende hull, der streames lys av en
lanterne.
Over kanten der kikket et rent snitt, gutteaktig ansikt, som så sterkt om det,
og deretter, med en hånd på hver side av blenderåpning, trakk seg skulder-høyt og
midje-høy, inntil ett kne hvilte på kanten.
I et annet øyeblikk sto han ved siden av hullet og ble hauling etter ham
følgesvenn, smidige og små som seg selv, med et blekt ansikt og et sjokk av veldig rød
hår.
"Det er alt klart,» hvisket han. "Har du meisel og posene?
Flott Scott! Hopp, Archie, hoppe, og jeg vil huske for det! "
Sherlock Holmes hadde sprunget ut og beslaglagt inntrengeren i kragen.
Den andre dykket ned i hullet, og jeg hørte lyden av rending klut som Jones
grep på sitt skjørt.
Lyset blinket på fat av en revolver, men Holmes 'jakt crop kom
ned på mannens håndleddet, og pistolen klirret på steingulvet.
"Det nytter ikke, John Clay,» sa Holmes blandly.
"Du har ingen sjanse i det hele tatt." "Så jeg ser," den andre svarte med
ytterste coolness.
"Jeg liker at min kamerat er all right, selv om jeg ser at du har fått sin frakk-haler".
"Det er tre menn som venter på ham ved døren,» sa Holmes.
"Å, ja!
Du synes å ha gjort ting veldig helt.
Jeg må kompliment deg. "" Og jeg deg, "Holmes besvart.
"Din rød-ledet ideen var veldig nytt og effektivt."
"Du vil se vennen din igjen i dag," sa Jones.
"Han er raskere til å klatre ned hull enn jeg er.
Bare hold ut mens jeg fikse derbies. "
"Jeg ber at du ikke vil berøre meg med skitne hender," sa vår fange som
håndjern ramler på hans håndledd. "Du kan ikke være klar over at jeg har kongelig
blod i mine årer.
Har godhet, også når du adresserer meg alltid å si "sir" og "please."
"All right," sa Jones med et blikk og en snigger.
"Vel, du vil, sir, mars ovenpå, hvor vi kan få en taxi til å bære
Deres Høyhet til politiet-stasjonen? "" Det er bedre, "sier John Clay rolig.
Han gjorde en feiende bue til de tre av oss og gikk rolig ut i varetekt
detektiven.
"Really, Mr. Holmes," sier Mr. Merryweather som vi fulgte dem fra kjelleren, "jeg
ikke vet hvordan banken kan takke deg eller betale deg.
Det er ingen tvil om at du har oppdaget, og beseiret i den mest komplette måte
en av den mest målbevisste forsøk på bankran som noensinne har kommet i mitt
erfaring. "
"Jeg har hatt ett eller to små score av mine egne for å bosette seg sammen med Mr. John Clay," sier
Holmes.
"Jeg har vært på noen små bekostning over denne saken, som jeg skal forvente at banken
å refundere, men utover at jeg rikelig tilbakebetalt ved å ha hatt en opplevelse som er
på mange måter unik, og ved å høre
meget bemerkelsesverdig fortelling av den rød-ledet League. "
"Du skjønner, Watson," forklarte han i de tidlige timer av formiddagen mens vi satt over en
glass whisky og soda i Baker Street, "det var helt tydelig fra første
at den eneste mulige objekt av denne
snarere fantastisk virksomheten til annonsering av League, og
kopiering av 'Encyclopaedia, "må være å få dette ikke over-lyse pantelåner ut av
veien for et antall timer hver dag.
Det var en merkelig måte å håndtere det, men egentlig ville det være vanskelig å foreslå en
bedre.
Metoden var ingen tvil foreslått å Clay geniale sinnet av fargen på hans
medskyldig hår.
De 4 pounds en uke var en lur som må trekke seg, og hva var det til dem, som var
spiller for tusenvis?
De satte i annonsen, har en rogue den midlertidige kontor, andre rogue
oppfordrer mannen til å søke om det, og sammen klarer å sikre hans fravær
hver morgen i uken.
Fra den tid at jeg hørte om assistent å ha kommet for halv lønn, var det tydelig
til meg at han hadde noen sterke motiv for å sikre situasjonen. "
"Men hvordan kunne du gjette hva motivet var?"
"Hadde det vært kvinner i huset, bør jeg ha mistenkt en ren vulgær
intriger.
Det var imidlertid uaktuelt. Mannens virksomhet var en liten en, og
det var ingenting i hans hus som kan stå for slike detaljerte forberedelser,
og slik en utgift som de var på.
Det må da være noe ut av huset.
Hva kunne det være?
Jeg tenkte på assistentens forkjærlighet for fotografi, og hans triks forsvinnende
i kjelleren. Kjelleren!
Det var i slutten av denne tangled anelse.
Så jeg gjorde undersøkelser i forhold til denne mystiske assistent og funnet ut at jeg måtte takle
en av de kuleste og mest dristige kriminelle i London.
Han gjorde noe i kjelleren - noe som tok mange timer om dagen for
måneder på slutten. Hva kunne det være, en gang?
Jeg kunne tenke på noe redde for at han kjører en tunnel til en annen bygning.
"Så langt jeg var kommet da vi gikk for å besøke åstedet for handlingen.
Jeg overrasket deg ved å slå på fortauet med stokken min.
Jeg var fastslå hvorvidt kjelleren strukket ut foran eller bak.
Det var ikke i front.
Så jeg ringte, og som jeg håpet, assisterende svarte det.
Vi har hatt noen trefninger, men vi hadde aldri sett på hverandre før.
Jeg knapt så på ansiktet hans.
Knærne var det jeg ønsket å se. Du må selv ha bemerket hvordan slitt,
rynkete og flekkete de var. De snakket om de timer med gravende.
Den eneste gjenstående punkt var hva de var gravende for.
Jeg gikk rundt hjørnet, så City og Suburban Bank abutted på vår venns
lokaler, og følte at jeg hadde løst mitt problem.
Når du kjørte hjem etter konserten jeg tilkalt for Scotland Yard og på
leder av bankens styremedlemmer, med det resultat at du har sett. "
"Og hvordan kunne du fortelle at de ville gjøre sine forsøk i natt?"
Jeg spurte.
"Vel, da de stengte sine League kontorer som var et tegn på at de brydde seg ikke
lenger om Mr. Jabes Wilson nærvær - med andre ord, at de hadde fullført
sin tunnel.
Men det var viktig at de bør bruke den snart, så det kan bli oppdaget, eller
bullion kan bli fjernet.
Lørdag ville passe dem bedre enn noen annen dag, ettersom det ville gi dem to dager
for unnslippe sine. For alle disse grunner jeg forventet dem til
kommer i natt. "
"Du begrunnet det ut vakkert," utbrøt jeg i oppriktig beundring.
"Det er så langt en kjede, og likevel hver link ringer sant."
"Det reddet meg fra ennui," svarte han, gjesping.
"Alas! Jeg har allerede føler det nærmer seg over meg.
Mitt liv er brukt i en lang forsøk på å flykte fra commonplaces av eksistens.
Disse små problemer hjelpe meg å gjøre det. "" Og du er en velgjører av rase, "
sa I.
Han trakk på skuldrene. "Vel, kanskje, tross alt, er det noen
lite bruk, "han bemerket. «L'homme c'est rien - l'oeuvre c'est tout"
som Gustave Flaubert skrev George Sand. "
>