Jedním z důvodů, proč řada malých místních konfliktů přerostla do světové války,
jako například regionální konflikt v jihovýchodní Evropě,
je systém aliancí, který se vyvinul v desetiletích před 1. světovou válkou.
Pro lepší porozumění jsem vypsal několik aliancí,
které se vytvořily ve dvou desetiletích před 1. světovou válkou.
Je to jenom základní přehled, existovaly další aliance, které byly propojené.
Já jsem sem vypsal ty,
které přímo souvisely se začátkem 1. světové války v roce 1914,
a vedly k tomu, že nakonec všechny země skončily ve válce jedna s druhou.
Abychom tomu porozuměli, tak se musíme vrátit o 75 let zpátky.
Tedy 1. světová válka začala v roce 1914,
a 75 let předtím, v roce 1839, byla podepsána Londýnská smlouva,
která obsahovala mnoho věcí,
ale hlavně článek 7 byl relevantní pro vznik 1. světové války.
Británie se v něm zavázala chránit neutralitu Belgie.
Pokud jste skeptici, můžete se ptát,
jaký tato 75 let stará smlouva mohla mít ještě význam v roce 1914
a je to vlastně velmi dobrá otázka.
O všech těchto aliancích můžete vést zdravé debaty,
například jestli jsou to přímé příčiny vyhlášení války nějakým státem,
nebo jestli sloužily jen jako omluvy, něco jako právnické záminky pro to,
aby mohly říct, že musí vyhlásit válku,
když vlastně válku vyhlásit z mnoha důvodů chtěli.
Například proto, aby držely v šachu nějakou jinou říši,
aby procvičili své bojové schopnosti, aby zabrali více území pro impérium.
Kdo ví, proč to dělali.
Ale rok 1839 byl právním základem pro Britské impérium k ochraně Belgie.
Když přeskočíme 40 let, dostaneme se k roku 1879,
kdy po Prusko-Francouzské válce vznikla roku 1871 nová německá říše.
V podstatě jde o rozšíření Pruska na základech starého německého království.
Německo válčilo s Francií, aby získalo od Francie cenná území.
Němci se báli, že Francie bude chtít ta území zpět,
jsou také strachy bez sebe z Ruska, Němci mají nějaké kontakty s Rakušany,
tedy s Rakousko-Uherským mocnářstvím,
tak Německý senát v roce 1979 uzavírá dvoustrannou smlouvu s Rakousko-Uherskem.
Smlouva byla o vzájemné ochraně před možným útokem Ruska.
Měli tady toho společného nepřítele: Rusko.
Pojďme si je tady označit jinou barvou.
Chtějí se navzájem chránit.
Smlouva umožní se nově vzniklému Německu cítit trochu lépe,
se silnější pozicí v případě, že by muselo do války s někým z těchto hráčů.
Potom v roce 1892…
Pokud jste někdy hráli hru Risk, nebo hru Diplomacie,
která je vlastně inspirovaná 1. světovou válkou…
Když lidé, se kterými můžete být ve válečném stavu se začínají přátelit,
tak se taky rozhlížíte po spojencích a aliancích,
kdyby vám vyhlásili válku.
Tak tedy v roce 1992 tady máme alianci mezi Francií a Ruskem:
Francouzsko-Ruskou válečnou konvenci.
To je tato aliance, označíme ji fialově.
Je to tedy spojení mezi Francií a Ruskem.
A začátkem 20. století, 1904 až 1907,
se vyrojila série dohod mezi Britským královstvím a Francií
a mezi Britským královstvím a Ruskem,
kteří si tím chtěli upevnit dobré vztahy a dohoda nebyla zavazující.
Nedohodli se, že při napadení jedné země zbylé přijdou na pomoc,
ale vyřešili nějaké otázky ohledně mocenských vlivů.
A tak vytvořili něco, čemu se říká Trojdohoda mezi Anglií,
Britským impériem a já tady zakroužkuji Spojené království,
Francií a Ruskem.
Na druhé straně máme Trojdohodu mezi Německem, Rakouskem-Uherskem a Itálií.
Ačkoliv byla na začátku 1.světové války v trojdohodě s Německem a Rakouskem-Uherskem
a existovala smlouva o tomto spojenectví mezi Německem a Itálii,
tak se na ni nezaměřuji, protože po začátku války se Itálie,
i přes dohodu, nepostavila na stranu Německa ani Rakouska-Uherska.
Itálie se postavila na stranu druhou - Aliance.
To vám dá obrázek toho,
jak zdánlivě naoko malá šarvátka na jihu Evropy může přerůst ve střet evropského,
a pak světového formátu.