Godine 1970, marihuana je klasifikovana kao droga prve kategorije u SAD-u,
a to je najstroža moguća oznaka
i znači da je droga u potpunosti ilegalna i nema prepoznatljivu medicinsku korist.
Ovo stanovište je decenijama opstajalo
i odlagalo je istraživanja o mehanizmu i efektima ove droge.
Danas su naširoko priznata terapeutska svojstva marihuane,
a neke države su u procesu ili su već legalizovale njenu upotrebu u medicini.
Međutim, rastuće prihvatanje marihuane u medicini ne odgovara na pitanje:
da li rekreaciona upotreba marihuane škodi mozgu?
Marihuana deluje na kanabinoidni sistem u telu,
koji ima receptore po čitavom mozgu i telu.
Izvorni molekuli u našem telu, koji se nazivaju endokanabinoidi,
takođe utiču na ove receptore.
Ne razumemo u potpunosti kanabinoidni sistem,
ali on ima jednu osobinu koja pruža značajan uvid u njegovu funkciju.
Većina neurotransmitera putuje od neurona do neurona
kroz sinapse kako bi preneli poruku.
Međutim, endokanabinoidi putuju u suprotnom smeru.
Kada poruka pređe sa jednog neurona na drugi,
neuron primalac oslobađa endokanabinoide.
Ovi endokanabinoidi putuju unazad kako bi uticali na neurona pošiljaoca -
u suštini pružajući mu povratnu informaciju od neurona primaoca.
Ovo navodi naučnike da veruju da endokanabinoidni sistem
pre svega služi radi moduliranja drugih vidova signala -
neke naglašava, a neke umanjuje.
Povratna informacija od endokanabinoida usporava brzinu nervne signalizacije.
To, pak, nužno ne znači da usporava ponašanje ili percepciju.
Na primer, zbog usporavanja signala koji inhibira miris,
mirisi bi mogli da postanu jači.
Marihuana sadrži dve glavne aktivne supstance:
tetrahidrokanabinol ili THC i kanabidiol ili CBD.
THC se smatra najzaslužnijim za psihoaktivne efekte marihuane
na ponašanje, spoznaju i opažanje,
dok je CBD odgovoran za nepsihoaktivne efekte.
Poput endokanabinoida,
THC usporava telesne signale vezujući se za kanabinoidne receptore.
Međutim, vezuje se istovremeno širom ovog prostranog, difuznog sistema,
dok se endokanabinoidi oslobađaju na određenom mestu
kao odgovor na određeni stimulans.
Ova raširena aktivnost, zajedno sa činjenicom da kanabinoidni sistem
indirektno utiče na razne druge sisteme,
znači da kod svake osobe njena naročita hemijska struktura mozga, genetika
i prethodna životna iskustva uveliko određuju iskustvo sa drogom.
Ovo mnogo više važi za marihuanu nego za druge droge
koje proizvode efekte putem jedne ili više specifičnih nervnih veza.
Stoga štetni uticaji, ako postoje, značajno variraju od osobe do osobe.
Iako ne znamo tačno kako marihuana
proizvodi naročita štetna dejstva,
postoje jasni faktori rizika koji mogu da povećaju šanse kod ljudi
da ih iskuse.
Najjasniji faktor rizika su godine.
Kod ljudi mlađih od 25 godina, kanabinoidni receptori su zgusnutiji
u beloj moždanoj masi nego kod ljudi starijih od 25 godina.
Bela masa je zadužena za komunikaciju,
učenje, pamćenje i osećanja.
Česta upotreba marihuane može da poremeti razvoj trakta bele mase
i takođe može da utiče na sposobnost mozga da razvija nove veze.
Ovo može dugoročno da ošteti sposobnost učenja i rešavanja problema.
Zasad nije jasno koliko su ozbiljni ovi efekti i mogu li da se izleče.
A čak i među mlađim ljudima, rizik je sve veći što je osoba mlađa -
mnogo je veći kod 15-godišnjaka nego kod 22-godišnjaka, na primer.
Marihuana može i da izazove halucinacije i paranoidne obmane.
Poznati kao psihoza uzrokovana marihuanom,
ovi simptomi se obično povuku kada osoba prestane da koristi marihuanu.
Međutim, u retkim slučajevima, psihoza se ne povlači,
već razotkriva trajni psihotični poremećaj.
Porodična istorija psihotičnih poremećaja poput šizofrenije je najjasniji,
iako ne i jedini faktor rizika za ove efekte.
Psihoza uzrokovana marihuanom je takođe prisutnija kod mladih ljudi,
iako je važno istaći da se psihotični poremećaji
obično svakako ispoljavaju u ovom uzrastu.
U ovim slučajevima nije jasno da li bi se psihotični poremećaji
pojavili i bez upotrebe marihuane -
da li upotreba marihuane ubrzava njihovo ispoljavanje,
da li je katalizator za prelomnu tačku do koje inače ne bi došlo
ili je reakcija na marihuanu tek nagoveštaj
postojećeg poremećaja.
Sve su šanse da uloga marihuane varira od osobe do osobe.
U bilo kom uzrastu, kao i kod mnogih droga,
mozak i telo postaju manje osetljivi na ponovnu upotrebu marihuane,
što znači da je potrebno uzeti više kako bi se postigli isti efekti.
Srećom, nasuprot raznim drugim drogama,
ne postoji rizik od predoziranja na smrt od marihuane,
a čak ni česta upotreba ne vodi do iscrpljujućih
ili simptoma odvikavanja opasnih po život.
Postoje, pak, suptilniji simptomi odvikavanja od marihuane,
uključujući poremećaj sna, razdražljivost i depresiju,
koji prolaze u roku od nekoliko nedelja od prestanka upotrebe.
Dakle, da li marihuana škodi vašem mozgu?
Zavisi od vas.
Međutim, iako je neke faktore rizika lako prepoznati, drugi nisu dobro izučeni -
a to znači da i dalje postoji šansa da ćete imati negativne efekte,
čak iako nemate nijedan poznati faktor rizika.