1970-ben
a marihuána egyes besorolást kapott az Egyesült Államokban,
mely a lehető legszigorúbb megjelölés:
teljesen illegális volt, és nem használhatták gyógyászati célra.
Ez a nézet évtizedeken át tartotta magát,
és hátráltatta a szer működésére és hatásaira irányuló kutatásokat.
Manapság a marihuána terápiás előnyeit széles körben elismerik,
és néhány országban már használják gyógyászati célból,
vagy hamarosan engedélyezik.
De a marihuána gyógyászati értékének egyre növekvő elismerése
nem válaszolja meg a kérdést:
Árt-e az agynak az élvezeti célból fogyasztott marihuána?
A marihuána a test kannabinoid rendszerére hat,
melynek mindenhol vannak receptorai az agyban és a testben.
A testben természetesen előforduló ún. endokannabinoid molekulák is
ezekre a receptorokra hatnak.
Nem értjük teljesen a kannabinoid rendszer működését,
de egyik tulajdonsága segíthet felfedni a szerepét.
A legtöbb neurotranszmitter egyik neuronról a másikra közlekedik
egy szinapszison keresztül, hogy üzenetet továbbítson.
Az endokannabinoidok viszont az ellenkező irányba haladnak.
Amikor egy neuron átad egy üzenetet a másiknak,
a befogadó idegsejt endokannabinoidokat szabadít fel.
Ezek az endokannabinoidok visszafelé utaznak,
hogy hatást gyakoroljanak a küldő idegsejtre –
lényegében visszajelzést adnak a befogadó idegsejttől.
Ezért a tudósok azt gondolják, hogy az endokannabinoid rendszer
elsősorban másfajta jelek szabályozására szolgál –
egyeseket erősít, míg másokat gyengít.
Az endokannabinoidok visszajelzése lelassítja az idegi ingerület sebességét.
Ez azonban nem feltétlenül jelenti azt,
hogy lassítja a működést vagy az érzékelést.
Pl. ha lelassít egy szaglást gátló jelet,
attól valójában intenzívebbé válhatnak az illatok.
A marihuána két fő hatóanyagot tartalmaz:
a tetrahidrokannabinolt vagy THC-t és a kannabidiolt vagy CBD-t.
Úgy gondolják, elsősorban a THC felel a marihuána viselkedésre, érzékelésre
és észlelésre gyakorolt pszichoaktív hatásaiért,
a CBD pedig a nem pszichoaktív hatásokért felelős.
Az endokannabinoidokhoz hasonlóan
a THC lassítja az ingerületátvitelt azzal, hogy kannabinoid-receptorokhoz kötődik.
De a THC ebben a kiterjedt, szerteágazó rendszerben
mindenhol receptorokhoz kapcsolódik,
míg az endokannabinoidok egy adott helyen szabadulnak fel,
és egy adott ingerre reagálnak.
Ez a széles körű tevékenység,
és az, hogy a kannabinoid rendszer közvetve sok más rendszerre hat,
azt jelenti, hogy minden ember agyi kémiája, genetikája
és korábbi élettapasztalata
nagy mértékben meghatározza, milyen hatással van rá a szer.
Ez sokkal inkább igaz a marihuánára, mint más szerekre,
melyek meghatározott módon vagy módokon fejtik ki hatásukat.
Tehát az esetleges káros hatások egyénenként jelentősen eltérnek.
És bár nem tudjuk pontosan,
hogyan fejti ki a marihuána káros hatásait,
vannak egyértelmű kockázati tényezők, melyek növelhetik annak valószínűségét,
hogy valaki megtapasztalja őket.
A legegyértelműbb kockázati tényező az életkor.
A 25 év alattiaknál
több kannabinoid receptor van a fehérállományban,
mint a 25 év felettieknél.
A fehérállomány szerepet játszik a kommunikációban,
a tanulásban, az emlékezésben és érzelmi állapotunkban.
A gyakori marihuánafogyasztás
megzavarhatja a fehérállomány fejlődését,
és hatással lehet az új kötődések kialakulására az agyban.
Ez károsíthatja a hosszú távú tanulási és problémamegoldási képességet.
Egyelőre nem világos, mennyire lehet súlyos ez a károsodás,
vagy hogy visszafordítható-e.
És még a fiatalok körében is,
minél fiatalabb valaki, annál nagyobb a kockázat –
sokkal nagyobb egy 15 évesnél, mint például egy 22 évesnél.
A marihuána hallucinációkat és paranoid téveszméket is okozhat.
A marihuána okozta pszichózis néven ismert tünetek
a marihuána használatának megszűnésével általában alábbhagynak.
Néhány ritka esetben azonban a pszichózis nem múlik el,
hanem tartós pszichotikus zavarrá válik.
A családban előforduló pszichotikus zavarok, pl. a skizofrénia,
egyértelmű, de nem kizárólagos kockázati tényezők e hatás szempontjából.
A marihuána okozta pszichózis a fiatal felnőttek körében gyakoribb,
bár érdemes megjegyezni,
hogy a pszichotikus zavarok általában ebben az életkorban jelentkeznek.
Ezekben az esetekben nem világos, marihuána használata nélkül is
megjelent volna-e a pszichotikus rendellenesség.
Vajon a marihuánahasználat váltja ki korán,
mint egy katalizátor a fordulóponthoz, melyet egyébként nem érnének el,
vagy a marihuána által kiváltott reakció
csupán a lappangó rendellenesség tünete.
A marihuána szerepe nagy valószínűséggel egyénenként változik.
Bármely életkorban, sok más gyógyszerhez hasonlóan,
az agy és a test
rendszeres használat után kevésbé lesz érzékeny a marihuánára,
vagyis több kell ugyanazon hatás eléréséhez.
Szerencsére sok más kábítószertől eltérően
a marihuánánál nem áll fenn a halálos túladagolás veszélye,
és még az erős használat sem vezet bénító vagy életveszélyes megvonási tünetekhez,
ha a használat abbamarad.
Vannak azonban enyhébb tünetei a marihuána elvonásának,
például az alvászavar, az ingerlékenység és a depressziós hangulat,
amelyek a használat befejezése után pár héten belül elmúlnak.
Akkor árt-e a marihuána az agyunknak vagy sem?
Embere válogatja.
De míg néhány kockázati tényező könnyen azonosítható,
többet nem igazán értünk még –
ami azt jelenti, hogy tapasztalhatunk negatív hatásokat akkor is,
ha az ismert kockázati tényezők egyik csoportjába sem tartozunk.