[Liz Magor: Tothom hauria de tenir un estudi]
Si no soc aquí, hi vull ser.
I vull treballar.
És un lloc tranquil.
Té molt bona llum.
La llum ve de l'oest.
Molta gent no sap que soc aquí.
No tinc el nom a la porta.
Em trobo amb els amics a fora de l'estudi.
És el meu espai, sens dubte.
Treballar pot ser una situació assossegadora i calmant
on no tinc distraccions.
És com meditar, però, què en sé jo de meditar?
No gaire.
És una manera de concentrar-me en una cosa,
en un sol camí,
i això és quelcom plaent.
Sóc aquí pel plaer, d'alguna manera,
encara que no és divertit.
Quan poso el material dins d'aquest motlle de paper,
llavors sé que el groc sortirà a la superfície.
És part de la meva voluntat fer que aquests projectes tinguin
vitalitat o vivacitat.
El contingut vol captar la teva atenció.
El groc empeny la bossa a tenir vida.
Mantinc l'estudi en un estat rudimentari
pel que fa a la tecnologia i als sistemes que utilitzo.
No inverteixo en equipament,
no sóc una fàbrica.
I això ho faig
per poder deixar el que estigui fent quan hi estigui interessada
i fer una cosa completament diferent.
Penso i, per tant, necessito moure'm.
Això pot sonar pretensiós,
però és com un lloc dedicat a la filosofia física.
Parlo molt de les coses que passen desaparcebudes
o que són sempre presents, però no ho admetem.
Per mi formen part d'aquesta esfera perquè són genials.
Això és genial.
Vull que els meus motlles ho retinguin.
Encara que això siguin bombolles d'aire.
Aixó és el davant i això el darrere.
El davant té coses fràgils que surten.
Necessito un estudi molt tranquil,
perquè la feina comença quan reconec
les operacions que són sempre presents i que no són sorolloses.
Sempre hi són, però no sempre son reconegudes.
Aquestes son les coses que m'interessen.
Tothom hauria de tenir un estudi.
El govern els hauria de procurar com a elements saludables.
Perquè és un lloc
on alinees les dissonàncies
i observes detingudament.