Mint tudjátok, ennek a rendezvénynek a mottója az életminőség,
úgyhogy rögtön így bevezetésként szeretném nektek elmesélni,
hogy a brit tudósok szerint hogyan lehet sokáig élni,
és a következő előadásokban pedig arról fogtok majd értesülni,
hogy ezt hogyan lehet minőséggel is föltölteni.
Szóval bevezetésként megosztanám veletek, hogy én hónapok óta téli álmot alszom.
Kívülről talán aktívnak tűnök,
de belülről pontosan úgy működök, mint egy szunnyadó mormota.
Tegnap csináltam egy vizelettesztet,
amelyen ott éktelenkedik egy jó nagy lila folt.
Úgy tűnik, mintha beteg lennék, valójában teljesen egészségesen működöm,
csak éppen koplalok, az anyagcserém úgy működik, mintha koplalnék.
De miért teszem, és hogyan csinálom?
Erről szeretnék nektek beszélni most.
De mindenekelőtt csapjunk a tudományos lecsóba,
és lássuk, hogy hogyan működünk, hogyan termeljük az életenergiát!
Három táplálékunk van, mint tudjátok: fehérje, szénhidrát és zsír.
Ezek lebontásából apró darabkákat készítünk,
és abban az esetben, ha energiára van szükségünk,
ezeket az apró alkatrészeket begyűrjük egy darálóba.
A darálóból kihullott táplálékelektronok egy spéci futószalagra kerülnek,
amit úgy nevezünk, hogy légzési lánc.
E légzési láncon végigzarándokló elektronok energiájával
föltöltünk bizonyos Duracell elemeket,
és lényegében ezekkel az elemekkel működünk.
Szóval lényegében így működik az az apró varázslatos kis hőszivattyú,
ami a sejtjeinket hajtja.
Ez rendben is van, de mi van akkor, amikor özönlenek a kalóriák,
és nem tudunk eleget eltüzelni belőlük?
Ilyen esetben raktározásra kényszerülünk,
és ennek a raktározásnak a karmestere, az irányítója az inzulin nevű hormonunk.
Az inzulin bőség idején a fölös kalóriákat raktárak felé tereli.
A fölösleges fehérjékből cukrokat készítünk,
mert fehérjéből gyakorlatilag semmit nem tudunk raktározni.
Cukorból már tudunk egy fél napi gyenge mennyiséget félrerakni,
De az összes többi fölöslegből zsírt kell készítenünk,
mielőtt belefulladnánk a cukorszirupba.
Tehát megismételném, hogy a zsírraktáraink forrása
a fölösleges cukor vagy szénhidrát.
Ez rendben is van, tehát bőség idején cukrokat égetünk, zsírokat raktározunk,
zsírból pedig gyakorlatilag korlátlan mennyiséget el tudunk pakolni.
Most mindaddig rendben ment ez a raktározási stratégia,
ameddig az időszakos téli ínségek idején föléltük a fölöslegünket.
De utóbb valami elromlott, kitaláltuk a hűtőszekrényt,
földművelésre tértünk,
és gyakorlatilag beleragadtunk a cukorégető, zsírraktározó üzemmódba.
De mi a gond a tartós bőséggel?
Bőség idején ugye az inzulin megpróbálja a fölös kalóriákat betermelni a sejtekbe,
de ott már így is fulladásig telt ház van,
ezért az inzulin egyre nagyobb ellenállással szemben
végzi a raktározó munkáját.
A hasnyálmirigy segítségére még több inzulint küld,
és ennek az a vége, hogy egy idő után egy rakás inzulin kering a véredben,
ami praktikusan ebben a zsírkészítő, zsírraktározó üzemmódban
állítja meg az anyagcserénket.
Tehát gyakorlatilag a folyamatos zsírraktározás miatt
a legkevesebb kalóriát elfogyasztva is zsírt fogsz belőle készíteni.
Két kanál levesből az egyik zsír formájában fog hasznosulni.
Szóval ezt nevezzük inzulinrezisztenciának,
ezt az anyagcsere-állapotot.
Olyan bőségbetegségeket fog csinálni, mint a zsírmáj vagy pedig elhízás stb.
Ez a bizonyos dulakodó üzemmódunk
évtizedeken keresztül alattomban lappang a felszín alatt,
de aztán egyszer csak győz a túlerő,
és a cukor mindent eláraszt, félresöpri az inzulint,
és ezt az állapotot nevezzük a milliók károsodását okozó cukorbetegségnek.
Szóval így alakul ki bennünk a kalóriatöbblet miatti,
tehát a tartós bőség miatti túlsúly és cukorbetegség.
De nem magyaráztam még meg, hogy miért pusztulunk el ezektől.
Egy picit gondoljunk vissza erre a bizonyos energiatermelő gépsorunkra.
A kazán, mint minden energiagép,
valamelyest termel melléktermékeket, van károsanyag-kibocsátása.
A miénket úgy hívjuk, hogy oxidatív szabadgyök.
Úgy keletkezik, hogy erről a légzési láncról
időnként leszédül egy-egy elektron,
és a gellert kapott elektronok
utána ördögi pusztításba kezdenek a környezetükben.
A gépsor mellett antioxidánsokat halmozunk fel,
mégpedig éppen azért, hogy ezt az oxidatív pusztítást megfékezzük.
Szóval az energiatermelés mindig jár egy kis korommal.
Bőség idején pedig rengeteget kormolunk,
ugyanis áradnak a kalóriák, torlódnak ezek a bizonyos elektronok,
és egyre több leszédül az energiatermelő gépsorunkról.
Ezek a leszédült oxidatív gyökök kimerítik az antioxidáns-kapacitásainkat,
és fokozatosan egyre nagyobb szöveti sérüléseket okoznak.
S mivel szoktunk a sérülésekre reagálni?
Bizony gyulladással.
A krónikus bőség tehát tartós gyulladásokat okoz,
ami fokozatosan az egész testünket fölemészti.
Íme néhány közismert bőségbetegségünk.
Ezekben senyvedünk manapság,
és ugye mindegyiknek valahol a hátterében ott lapul ez a bizonyos tartós bőség.
Nos, hogyha nem szerepelsz a listán, akkor sajnos el kell, hogy szomorítsalak,
hogy idővel jó eséllyel ott leszel te is.
Ha azt hiszed, hogy majd az orvostudomány segít,
akkor orvosként sajnos még jobban el kell szomorítsalak,
hogy azt gondolom, hogy nem fogunk tudni segíteni.
A tartós bőség ugyanis krónikus betegségeket okoz,
és a krónikus azt jelenti, hogy a bőség zavara, a betegség elhúzódik,
emiatt gyakorlatilag úgy fogalmazhatnék, hogy orvosilag gyógyíthatatlan.
Ami krónikus, orvosilag gyógyíthatatlan.
De tulajdonképpen visszatérve a légzési láncra,
nem beszéltem még egy betegségről, nem szerepelt az előző listán,
és ez a rettegett betegségünk szintén kapcsolódik a bőséghez.
Az ismertetője az, hogy a légzési lánc tönkremegy. De miért?
Ugyanis a légzési láncra, ha visszaemlékeztek,
innen származnak a kártékony oxidatív szabadgyökök,
természetesen éppen ez a bizonyos kazánház lesz az első, ami elpusztul.
S van egy betegségünk, aminek pont ez a lényege.
Elpusztul ez a bizonyos hőszivattyú, tönkremegy a légzési lánc,
és a sejtek ezért kínjukban egy ősi erjesztéses,
tejsavas erjesztéses üzemmóddal próbálják ezt túlélni.
S van egy betegség. Melyik ez? Van-e tippje valakinek?
(Közönségből): Rák.
Így igaz, a rákbetegségről beszélek.
Ezerféle rákunk lehet tetőtől talpig, de mindegyikben van egy közös pont;
a ráksejtek fatüzeléssel kínlódó légzési rokkantak,
mert ez a bizonyos légzési lánc elpusztult bennük.
A légzési lánc sérülése egyébként rendre visszaköszön a bőség betegségeiben.
Itt van például az Alzheimer-kór.
Manapság úgy is hívják, hogy hármas típusú diabétesz, de miért?
Diabétesz az a cukorbaj.
Azért hívják cukorbajnak, harmadik típusú cukorbajnak,
mert az idegsejtekben a hosszas, évtizedes cukorégető üzemmódtól
szintén tönkremegy az a bizonyos légzési lánc.
Az idegsejt az bizony egy kényes jószág,
és nem tud erre a bizonyos ősi, ócska fatüzelésre visszaváltani,
ezért mellesleg nincs is idegrákunk,
az idesejt nem tud elrákosodni, helyette egyet tud: elpusztul.
Ebből lesz a szellemi leépülés.
Szóval a bőség betegségei mögött rendre ott találjuk
ezt a bizonyos folyamatosan áradó kalóriatengert.
Logikus a feltételezés,
hogy akkor az időszakos koplalás ezzel szemben segíthet.
Miközben erre az előadásra készülni kezdtem,
például feleségem egy érdekes történetet mondott.
Nemrégiben megismert valakit, akit évekkel korábban
egy gyógyíthatatlan rákbetegséggel küldtek haza az orvosai.
A hölgy nem adta föl, egy jó hónapos, nagyon szigorú koplalást, böjtöt tartott.
Ma sem találják a daganatát.
Nos, nem gondolom, tehát nem javasolnám senkinek
ezt az önkényes, eléggé erőszakos gyógymódot,
de azt jelzi, hogy valami a koplalás körül lehet.
A tudományos adatok pedig éppen erre utalnak,
és itt térünk rá erre a bizonyos meglepire.
Van egy olyan gyógymód, ami úgy néz ki, hogy elnyújtja az életünket,
ez pedig az időszakos koplalás.
De hogyan működünk a szűkösebb időkben?
Az ínség igazi mesterei a téli álmot alvó állatok,
érdemes megnézni, hogy ők hogy csinálják.
Ugye a saját zsírtartalékaik felhasználásával
élik túl a hosszas, szűkös időket.
A zsír elbontásából apró, pici tüzelőanyag-pelleteket,
ún. ketonokat, ketontesteket készítenek, és ezek eltüzelésével élnek túl,
a legfőbb nyugalmi fogyasztó, a szív és az agy
imádja ezeket a bizonyos ketonokat.
Fehérje, szénhidrát és zsír mellett
tehát ez a bizonyos keton az a negyedik titkos tápanyagunk,
ami ínség idején átsegít bennünket.
Ketózisnak azt nevezzük, amikor a vérünkben ketonok keringenek,
és ugye meglepetésre a ketózis
az egy egészséges zsíranyagcserét kísérő egészséges anyagcsere-állapotunk.
Szóval a tesztemen az a lila pötty az azt jelenti, hogy ketózisban vagyok,
és az nem egészségtelen, azt jelzi, hogy koplaló üzemmódban működik a testem.
Na most a táplálkozási ketózis az egy nagyon-nagyon egészséges állapot.
Tehát gyakorlatilag a túlélési anyagcsere éhezéssel gyógyít, ezt tudjuk.
De én például utálok éhezni, nem szeretem az üres tál látványát,
ezért aztán nagyon fontos azt tudnom, és nektek is nem árt tudni,
hogy létezik egy olyan spéci étrend,
ami ezt a bizonyos túlélési üzemmódot meghívja.
És ez az a bizonyos ketogén diéta,
amiről mostanában talán egyre többet hallani.
A ketogén étrend átveri a hormonrendszerünket.
Olyan üzenetet közvetít, mintha éheznénk, és zsírbontásra kényszerülnénk.
Ezt úgy teszi, hogy bőséges zsiradékok mellett
kevés, de minőségi fehérjét fogyasztunk, és egészen minimális szénhidrátot.
Tehát a ketogén diéta kulcsa a szénhidrátok erőteljes megvonása.
Az ábrán látható kétgyermekes anyuka tíz hónap alatt jutott el A-ból B-be,
mindenféle önsanyargatás és éhezés nélkül.
És nem csalás, nem ámítás, nem fotoshop,
egyszerűen egy okos táplálkozási ketózissal.
Aki nem hiszi, az Instagram-oldalát felkeresheti.
Szóval a táplálkozási ketózis és ketogén étrend működik.
De sokkal több, mint egy egyszerű, okos fogyókúra.
Ugyanis az említett tudományos adatok a táplálkozási ketózisra vetítve is
folyamatosan azt hozzák vissza, hogy működik.
Nézzük például ezt a kutatást,
ahol cukorbetegeket próbáltak ketogén diétával gyógyítani.
Az érintett betegek egy év során
60%-ukban eldobálták fokozatosan a cukorgyógyszereiket,
és praktikusan meggyógyultak.
Mindeközben mellesleg vagy nem mellesleg le is fogytak anélkül,
hogy bármiféle megszorítást kellett volna tegyenek,
egyszerűen az ajánlott diétát kellett tartsák.
Az összes anyagcsere-értékük mindeközben javult,
de a tudományos adatoknál sokkal fontosabb az,
hogy ezek az emberek láthatóan örülnek, és jól élik meg ezt a változást,
nagyon elégedettek azzal, amit elértek egy év alatt.
Szóval a táplálkozási ketózis egy csomó bőségbetegségre működni látszik.
De hogy csináljuk a gyakorlatban?
Sokan azt hiszik, hogy ez egy extrém diéta,
ahol merőkanállal esszük a zsírt.
Nos, nem.
Az étrendi piramisunk alapját
az egészséges, vitaminokban, ásványokban, rostokban és antioxidánsokban bővelkedő
zöldségfélék képezik.
Mellettük természetesen ott vannak az egészséges zsírok, olajok,
ezek nyújtják a kalóriáink zömét,
de ezek olyannyira energiadús ételek, hogy meglepően kevés elegendő belőlük.
Nekem például 15-20 deka a napi zsírszükségletem,
amit már a reggeli kis tejszínes kávém gyakorlatilag felében fedez.
Innentől kezdve mondhatni már csak az élvezetért eszek.
Az említett zöldségek mellett
némi minőségi húst, halételeket, esetleg olajos magvakat.
Szóval ezzel a diétával mindenféle önsanyargatás nélkül
túlélési üzemmódban működik a testem, zsírokat bontok.
És ami a legmeglepőbb, hogy a zsírbontás miatt
teljesen független vagyok,
vagy jóformán független vagyok az étkezéstől.
Ez azt jelenti, hogy akár napokra elhagyhatom az étkezést,
ugyanis soványságom ellenére még bennem is kb. két hétre való zsírtartalék lapul.
Szóval ezzel az étrenddel én kifejezetten jól érzem magam,
s nem tudom ugyan, hogy mennyit fogok élni,
mennyire nyújtja el az életemet, de azt jól töltöm.
Az egészségem abban nyilvánul meg, hogy elmúlt a migrénem,
a téli időszakot betegség nélkül töltöttem,
és gyakorlatilag egészségben várom a tavaszt.
A testösszetételem ma véletlen éppen megmértük,
teljesen rendben van,
s tulajdonképpen pontosan ugyanannyit tudok sportolni, bicajozni,
mint évekkel ezelőtt.
Szóval számomra az aktív életvitel az ezt jelenti,
miközben belülről gyógyító téli álmot alszom.
Köszönöm a figyelmet.
(Taps)