Kada je Dorothy bila malena djevojčica,
fascinirale su je njene zlatne ribice.
Njen otac joj je objasnio da ribe brzo plivaju mašući repom
da bi se pokretale kroz vodu.
Bez oklijevanja, malena Dorothy odgovorila je
"Da, tata, a ribe plivaju unatrag mašući glavama."
(Smijeh)
U njenom umu, to je činjenica koja je istinita kao svaka druga.
Ribe plivaju unatrag mašući glavom.
Vjerovala je u to.
Naši životi puni su riba koje plivaju unatrag.
Radimo pretpostavke i krive zaključke.
Zadržavamo predrasude.
Znamo da smo mi u pravu, a oni su u krivu.
Bojimo se najgoreg.
Težimo nedostižnoj savršenosti.
Govorimo si što možemo i što ne.
U našim umovima, ribe plivaju unatrag mašući glavama
i mi ih ni ne primjetimo.
Reći ću vam pet činjenica o sebi.
Jedna činjenica nije točna.
Prva: Diplomirao sam s Harvarda s 19, sa diplomom iz matematike.
Druga: Trenutno vodim građevinsku tvrtku u Orlandu.
Tri: Glumio sam u TV seriji.
Četiri: Izgubio sam vid zbog rijetke genetske bolesti.
Pet: bio sam činovnik kod dva suca Američkog Vrhovnog Suda.
Koja činjenica nije istinita?
Pa zapravo, sve su istinite.
Da. One su sve istinite.
(Pljesak)
U ovom trenutku, većinu ljudi zanima samo tv serija.
(Smijeh)
Znam to iz iskustva.
Ok, serija je bila NBC-jeva "Spasilo ih zvono: Novi razred."
A ja sam bio Weasel Wyzell,
koji je lik šmokljana u seriji,
što je za mene bio veliki glumački izazov,
jer sam imao 13 godina.
(Smijeh)
Da li ste se mučili s brojem četiri, mojom sljepoćom?
Zašto je to tako?
Radimo pretpostavke o takozvanim invalidnostima.
Kao slijepac, susrećem se sa netočnim pretpostavkama
o mojim sposobnostima svakog dana.
No, ja danas ne pričam o svojoj sljepoći.
Pričam o svom vidu.
Oslijepivši, naučio sam živjeti život širom otvorenih očiju.
Naučilo me da uočim te ribe koje plivaju unatraške,
koje naš um stvara.
Oslijepivši, te ribe su došle u fokus.
Kakav je osjećaj gledati?
Neposredno je i pasivno.
Otvorite oči i svijet je tu.
Vidjeti je vjerovati. Vid je istina.
Zar ne?
Pa, to sam i ja mislio.
Onda, od 12 do 25 godine rožnice su mi propadale.
Moj vid postajao je sve čudnija
karnevalska kuća zabave sa ogledalima i iluzijama.
Prodavač kojeg sam s radošću pronašao u trgovini
bila je zapravo lutka.
Pokušavajući oprati ruke,
shvatio sam da sam ruke stavio u pisoar, a ne umivaonik,
kada su moji prsti osjetili stvarni oblik.
Prijatelj mi je opisao fotografiju u mojoj ruci
i tek onda sam mogao vidjeti opisanu sliku,.
Predmeti su bili izobličeni i nestajali su u mojoj stvarnosti.
Bilo je teško i iscrpljujuće gledati.
Spajao sam fragmentirane, prijelazne slike,
svjesno analizirao tragove,
tražio smisao u mom kaleidoskopu koji se raspadao,
dok nisam vidio ništa,
i naučio sam da ono što vidimo
nije univerzalna istina.
To nije objektivna stvarnost.
Ono što vidimo je jedinstvena, osobna, virtualna stvarnost
koju naš mozak vješto konstruira.
Dozvolite da vam objasnim nešto o amaterskoj neuroznanosti.
Vaš vizualni korteks zauzima oko 30 posto vašeg mozga.
To je u usporedbi s otprilike osam posto za dodir
i dva do tri posto za sluh.
Svake sekunde, vaše oči mogu poslati vašem vizualnom koreteksu
do 2 milijarde komada informacija.
Ostatak tijela šalje samo još milijardu.
Vid je jedna trećina mozga u volumenu
i može zauzeti dvije trećine resursa za procesuiranje vašeg mozga.
Onda nije iznenađujuće
da je iluzija vida tako privlačna.
Ali ne griješite: vid je iluzija.
Ovdje postaje zanimljivo.
Kako biste stvorili iskustvo vida,
vaš mozak referira se na vaše konceptualno shvaćanje svijeta,
drugo znanje, kao sjećanja, mišljenja, emocije, pozornost.
Sve te stvari i puno više povezani su u mozgu s vašim vidom.
Ove veze rade u oba smjera, i najčešće se javljaju podsvjesno.
Na primjer,
ono što vidite utječe na to kako se osjećate,
i to kako se osjećate može doslovno promijeniti što vidite.
Brojne studije demonstriraju ovo.
Ako vas pitaju da procijenite
brzinu čovjeka u videu, na primjer,
vaš odgovor će biti drugačiji ako vam kažu da mislite o leopardima ili kornjačama.
Brdo je strmije ako ste upravo vježbali,
i znamenitost izgleda dalje
ako nosite težak ruksak.
Stigli smo do fundametalne proturječnosti.
Ono što vidite je složena mentalna konstrukcija vaše izrade,
ali ju doživljavate pasivno
kao direktnu reprezentaciju svijeta oko vas.
Stvarate vlastitu realnost i vjerujete u nju.
U svoju sam vjerovao dok se nije raspala.
Propadanje mojih očiju razbilo je tu iluziju.
Vidite, vid je samo jedan način
na koji oblikujemo svoju stvarnost.
Stvaramo vlastitu stvarnost na razne načine.
Uzmimo strah kao jedan primjer.
Vaši strahovi iskrivljuju vašu strvarnost.
Pod iskrivljenom logikom straha, sve je bolje od nesigurnosti.
Strah ispunjava prazninu pod svaku cijenu,
mjenjajući ono čega se bojite za ono što vam je poznato,
nudeći najgore u zamjenu za ono nejasno,
zamjenjujući pretpostavku razumom.
Psiholozi imaju odličan izraz za to: awfuzling.
(Smijeh)
Zar ne?
Strah mijenja nepoznato užasnim.
Sad, strah je samoostvarujući.
Kada se suočite s najvećom potrebom
da pogledate izvan sebe i razmišljate kritički,
strah pobjeđuje povlačenje u vlastiti um,
smanjujući i iskrivljujući vaš pogled,
utapajući vaš kapacitet za kritičko razmišljanje
sa poplavom disruptivnih emocija.
Kada se suočite s prilikom za djelovanje
strah vas uljuljka u nedjelovanje,
potičući vas da pasivno gledate kako se proročanstva ispunjavaju.
Kada su mi dijagnosticirali moju osjepljujuću bolest,
znao sam da će mi sljepoća uništiti život.
Sljepoća je bila smrtna kazna za moju neovisnost.
To je bio kraj postizanja za mene.
Sljepoća je značila da ću živjeti nedojmljiv život,
mali i tužan,
i najvjerojatnije sam.
Znao sam to.
To je bila fikcija stvorena iz straha, ali vjerovao sam u nju.
Bila je laž, ali moja stvarnost.
Kao one ribe koje plivaju unatrag u umu male Dorothy.
Da se nisam suočio sa stvarnošću mojih strahova,
živio bih ga.
Siguran sam u to.
Kako živite život širom otvorenih očiju?
To je naučena disciplina.
Može ju se naučiti. Može se vježbati.
Sumirat ću je kratko.
Budite odgovorni
za svaki trenutak, svaku misao,
svaki detalj.
Gledajte dalje od strahova.
Prepoznajte svoje pretpostavke.
Prikupite nutarnju snagu.
Utišajte unutarnjeg kritičara.
Ispravite svoje krive pretpostavke o uspjehu i sreći.
Prihvatite svoje snage i slabosti, i shvatite razliku.
Otvorite vaša srca
vašim mnogim blagoslovima.
Vaši strahovi, vaše kritike,
vaši heroji, vaši zlikovci --
sve su to vaše isprike,
racionalizacije, prečaci,
opravdanja, vaša predaja.
To su fikcije koje prihvaćate kao stvarnost.
Odaberite da gledate kroz njih.
Odaberite da ih pustite.
Vi ste kreator vaše stvarnosti.
Sa tim osnaživanjem dolazi potpuna odgovornost.
Odlučio sam iskoračiti iz tunela straha u teren koji nije mapiran niti definiran.
Odabrao sam tamo izgraditi blagoslovljen život.
Nisam bio sam,
svoj život dijelim s Dorothy,
mojom ženom,
našim trojkama koje zovemo Tripskys,
i sa najnovijim dodatkom našoj obitelji,
malom bebom Clementine.
Čega se bojite?
Koje si laži govorite?
Kako odbacujete vlastitu istinu i pišete vlastitu fikciju?
Koju stvarnost stvarate za sebe?
U vašoj karijeri i osobnom životu, u vašim vezama,
i u vašem srcu i duši,
vaše ribe koje plivaju unatrag čine vam veliko zlo.
Naplaćuju vam putarinu u promašenim prilikama i neostvarenom potencijalu,
i one utjelovljuju nesigurnost i nepovjerenje
gdje tražite ispunjenje i povezivanje.
Pozivam vas da ih potražite
Hellen Keller rekla je da je jedina gora stvar od sljepoće
imati vid ali ne imati viziju.
Za mene je sljepoća bila istinski blagoslov
jer mi je sljepoća dala viziju.
Nadam se da možete vidjeti ono što ja vidim.
Hvala vam.
(Pljesak)
Bruno Giussani: Isaac, prije nego odeš s pozornice, samo pitanje.
Ovo je publika poduzetnika, činitelja, inovatora.
Ti si direktor tvrtke u Floridi
i mnogi se pitaju,
kako je to biti slijepi direktor?
Kakve specifične izazove imaš i kako ih prevladavaš?
Isaac Lidsky: Pa, najveći izazov postao je blagoslov.
Ja ne vidim reakcije ljudi.
(Smijeh)
BG: Kakva je to buka tamo? IL: Da
Na primjer, na timskim sastancima vodstva,
ne vidim geste ili izrae lica.
Naučio sam tražiti više usmenih povratnih informacija.
U osnovi tjeram ljude da mi kažu što misle.
I u tom smislu,
postalo je, kako rekoh, pravi blagoslov za mene i tvrtku,
jer komuniciramo na puno dubljem nivou
kako bi izbjegli dvosmislenost,
i najvažnije od svega, moj tim zna da ono što misle jest zaista bitno.
BG: Isaac, hvala ti što si došao na TED. IL: Hvala tebi, Bruno.
(Pljesak)