Őslénytan,
egy kisgyermekeket megcélzó tudomány,
ami a dinoszauruszok kiásására koncentrál,
miközben "Jurassic Park" jelmezt hord.
Koponyákat rángat elő a földből,
és kiállítja őket a bámészkodóknak.
Jelentősége a hatásvadászaton, kifestőkönyveken és szörnyfilmeken kívül
ismeretlen.
Nem...
Várjunk.
Az őslénytan egyáltalán nem erről szól.
Az őslénytan nem kevesebb, mint a letűnt életek tanulmányozása.
Minden letűnt életé.
Az elődöktől az ismeretlen létformákig.
Alapvető kérdésekkel foglalkozik, mint: "Kik vagyunk mi?",
"Hogy kerültünk mi ide?" –
a "mi" legtágabb definícióját használva,
magát az életet.
A madarak egy osztályát alkotó dinoszauruszok
csak kis hányada ennek.
(Nevetés)
Mégis övék a legnagyobb médiafigyelem.
[Az ősi élet hihetetlen sokszínűsége – Dinoszauruszok – Őslénytan]
Ez egy elég pontos mém. Pedig nem is én készítettem.
Ez csak az igazság.
A paleontológusok többsége úgy tekint a dinoszauruszokra, mint kapudrogra.
Annyi sok klasszabb fosszilis lelet van náluk,
és annyira sokat tudunk ezekről.
Induljunk el egy rövid, dinoszauruszmentes kirándulásra
vissza az előző négymilliárd évbe.
(Nevetés)
Elsőként a genetikai anyagok.
Alapvetően a vírusok kezdték el a proteinek termelését
és a környezetük rombolását.
A Föld megfertőződött élettel.
Néhány új baktérium megtanulta, hogyan dolgozza fel a napfényt,
hogyan termeljen oxigént,
hogyan vonja ki a szenet a levegőből,
és hogyan pusztítsa el a vasat, más mikrobák táplálékát azzal,
hogy rozsdává alakítja.
Ez így folyt évmilliárdokig.
Néhány baktérium más baktériumokat fogyasztott,
szert tett arra a képességre, hogy az oxigént energiává alakítsa,
ezzel az állatok és a növények előfutárává vált.
De ennek eredményeként klímasokkok következtek be,
forróságból hideg lett és fordítva,
ami végül a Földet egy jégmezőkkel borított hógolyóvá alakította.
A szakkifejezése ennek az időszaknak: hógolyó-Föld.
(Nevetés)
700-800 millió évvel ezelőtt.
Mindenesetre a mikrobák összekapcsolódtak,
létrehozva a többsejtű életet.
600 millió évvel ezelőtt
szabályos kolóniák jelentek meg, melyek kiszipkázták a mikrobákat a vízből.
Ezeket hamarosan felváltották a mai állatok elődei.
A kambriumi robbanás.
A homár rokonai megették a többi állatot,
megragadva őket telhetetlen csápjaikkal.
Páncélos, tekergőző kagylósférgek másztak mindenhol a tengerfenéken és alatta is,
új ökoszisztémákat hozva létre.
Ebihalszerű elődeink az ősi tengerpart mentén vándoroltak,
míg angolnaszerű rokonaik csikorgó garatfogaikkal
az első zátonyok tölcsérszerű koralljai fölött úszkáltak,
iskolabuszméretű óriáspolipokat
és éhes tengeri skorpiókat kerülgetve.
A gombák megjelentek a szárazföldön.
De ezután visszatértek a jégtakarók, szinte mindent elpusztítva.
De a tömeges kihalások lehetőségeket teremtenek.
Állkapocs nélküli halak özönlötték el az óceánt,
agyarakat, villákat, és végül uszonyokat hordva.
Pókok, skorpiók, csigák és férgek jelentek meg a szárazföldön.
Valahol Kína környékén egy hal állkapcsot növesztett,
és a leszármazottai az állkapocs nélküli halakat,
tengeri skorpiókat és ágas planktonokat
a kihalásba taszították.
A halak közül néhány –
melyeknek uszonyaiban karcsontok voltak –
ujjakat növesztett,
hetet vagy nyolcat uszonyonként.
A szárazföldön a növényekből fák lettek,
hatalmasra nőttek,
vagy haláluk előtt csak egyszer szórták el spóráikat.
Ezután a jégtakarók újra visszatértek,
ez volt a második tömeges kihalás.
A fura halak és lemezes tengeri liliomok kora.
Cápák szárnyakkal.
Cápák körfűrészszerű állkapoccsal.
Cápák apró fogakkal borított uszonyokkal.
Cápák gyilkos lemezes fogakkal.
A modern vitorláshalakhoz és angolnákhoz hasonló csontos halak
először jelentek meg.
Mocsarak alakultak ki
három méter hosszú ezerlábúakkal és hatalmas szitakötőkkel.
Az egész Pangeán elterjedtek, majd elpusztultak,
szenet létrehozva,
százmillió éves jégkorszakot eredményezve.
Végül a gerincesek is megvetették lábukat a szárazföldön,
aligátorszerű kétéltűek
és kardfogú ősemlősök formájában.
De ekkor vulkánok törtek ki Szibéria-szerte,
szinte minden elpusztult,
ez volt a harmadik tömeges kihalás.
(Nevetés)
A nap, amikor az élet majdnem teljesen eltűnt.
Egyedül egy magányos agyaras emlős élte túl és szaporodott el,
de hamarosan ügető krokodilok foglalták el a helyét.
Az óceánokban tengeri hüllők,
a tengeri sünök élő rokonaiból álló hatalmas úszó telepek,
páncélos kalmárok, mindenfajta és sokféle formájú ammoniteszek éltek.
De ezután a Pangea kezdett kettéválni,
lávatengert alakítva ki,
melyből egy nap az Atlanti-óceán lett,
és mérgező gázokat bocsátott az atmoszférába
a negyedik tömeges kihalást eredményezve.
(Nevetés)
Igazából sokkal több kihalás volt, mint ez az öt,
ezek a legnagyobbak.
(Nevetés)
Végül feltűntek a bálnaméretű halak,
és egyéb új, hatalmas halak rajzottak a korallok körül,
amelyek attól nőttek hatalmasra, hogy a felfalt algákból napfényt vettek fel.
Megjelentek a rákok, ráják és más gyilkos fogú halak
hatalmas páncélokkal,
ami a ragadozók és a prédák fegyverkezési versenyéhez vezetett.
A tengerek biológiai sokszínűsége robbanásszerűen megnőtt.
Az emlősök felmásztak a fákra, repültek,
és sok más olyan dolgot tettek, amelyek ma is eléggé ismerősnek tűnnek.
Az első virágokkal táplálkoztak, melyeket az első méhek poroztak be.
Ökológiai forradalom zajlott a szárazföldön és a tengeren
a modern világ felé haladva.
Kivéve, hogy egy aszteroida becsapódott Mexikóban,
vulkánokat létrehozva Indiában, a világ másik felén,
és ismét kihalt majdnem minden.
(Nevetés)
De – mindig van egy de, hiszen még itt vagyunk –
emlősök emelkedtek ki a hamvak közül,
kezdetben aprók a rendkívüli melegben, majd egyre nagyobbakká váltak.
Pálmafák és kígyók éltek az Északi-sarkon.
Ragadozó szarvaskutyák játszottak az ősi folyók mentén,
míg a rokonaik visszatértek az óceánba,
hogy az első vidraszerű bálnákká váljanak.
Hiénákat és más ragadozókat üldöztek
hatalmas, hosszú nyakú orrszarvúk.
Ezen a ponton minden valahogy ismerősnek tűnik,
de igazából mégsem az.
Az Antarktiszon újabb jégkorszak kezdődött,
kétszázmillió éven át alakítva az első állandó sarki jégtakarót.
Ez szárazzá tette a világ többi részét,
de lehetővé tette a pázsitfűfélék, a rágcsálók és a macskák elterjedését.
Valahol Afrikában
egy emberszabású kezdett vándorolni az új szavannán.
Ó, és voltak kardfogú lazacok is,
ezt muszáj volt megemlítenem.
(Nevetés)
Tudjuk, hogy mindez megtörtént,
és még ennél is több.
Hogyan?
Miért?
Az őslénytan virágzó tudomány
számos más területet és technológiát is érintve.
Nincs a fosszíliáknál hatalmasabb adattömeg,
minden apró darabot kibányászunk.
Használunk CT-t,
izotópokat,
genomokat,
robotokat,
matematikai szimulációkat
és az analitika sok ágát.
Kihasználunk minden lehetőséget, hogy megértsük a múltat és azt,
hogyan működik az evolúció.
Ez a jövőre vonatkozó előrejelzések készítését is lehetővé teszi.
Mi fog történni a következő tömeges kihalás után?
Milyen fura dolgok fognak megjelenni?
Az emlősök ismét kisebbek lesznek?
Lesznek-e egyáltalán emlősök?
Összegezve,
sokat tanultunk a dinoszauruszokról.
De még annyi tanulnivaló van
a többi 99,9 százalék élőlényről, melyek valaha éltek.
Ez az őslénytan.
Köszönöm.
(Taps) (Éljenzés)