Чи можете Ви уявити вечірку, де кожний рух,
від найменших жестів до пересічення кімнати,
кожну видиму деталь,
від меблів до довжини одягу,
регулює складна система правил та процедур?
Протягом століть такі ритуали були рутинними для європейської знаті.
І хоча вони вийшли з моди,
ми віддаємо шану її складовим, під відомою назвою:
балет.
Балет, від італійського "балетто", чи маленький танок,
зародився в Італії, в період Ренесансу, як суміш соціальних танців
та хореографічних демонстрацій на аристократичних зборах.
У багатьох проявах це була можливість контролювати людей в суді
за допомогою прийнятних форм поведінки,
як-от манера ходи, поклонів, чи потискання руки.
Вона також включала правила, що регулювали все, починаючи від одягу,
аж до відстані, на яку можна підходити чи сидіти відносно короля.
З часом вивчення балету стало центральним елементом придворного життя,
а відповідне розуміння етикету могло сприяти чи знищити успіх дворянина.
Багато придворних жестів і досі можна побачити у сучасних балетних техніках.
У Францію балет принесла у 16 столітті
Катерина Медічі,
італійська дружина короля Генрі ІІ.
У той час як святкування ставали все пишнішими, те ж відбувалося і з танцем.
Вчителі танців навчали молоду знать відпрацьовувати кроки,
а елементи сюжету забезпечували єдину тему.
Акцент змістився від участі до виконання,
а форма вимагала більше театральних атрибутів,
як-от професійно розроблені декорації
та ледь припіднята платформа чи сцена зі шторами та кулісами.
Однак саме у 17 столітті при дворі Людовіка XIV
балет перетворився у форму мистецтва, яка відома нам сьогодні.
Сам Людовік із дитинства навчався балету.
Його рання роль бога сонця Аполлона у 15 років
заклала центральну роль балету, яку він відігравав за правління Людовіка.
Це стало підставою, щоб його називали Король-Сонце,
з його розкішним костюмом золотого кольору та хореографією,
що популяризували ідею того, що король - помазаник Божий.
Людовік виконав 80 ролей у 40 головних балетних постановках,
у ролі величного лідера,
або виконуючи іноді другорядні чи комедійні ролі
перед тим, як з’явитися у головній ролі наприкінці.
Він щоденно займався балетом,
як і фехтуванням та їздою верхи.
Завдяки його прикладу,
вміння танцювати стало важливим навиком усіх джентльменів тієї епохи.
Однак головний вклад Людовіка XIV у балет був не у якості танцівника.
Заснована ним Королівська академія танцю у 1661 році
передала керування балетом від місцевих гільдій королівському двору.
Як голова академії,
він призначив особистого балетмейстра та частого партнера по сцені,
П’єра Бошана,
кодифікувати 5 основних позицій тіла, які використовуються й до сьогодні.
У ході співпраці Жана-Батіста Люллі,
директора Королівської музичної академії,
відомого драматурга Мольєра
та Бошана їм вдалося перетворити балет на величну виставу.
У 1669 було засновано окрему академію балету.
Паризька опера балету і до сьогодні є найстарішою балетною трупою у світі.
Балет переїхав із королівського двору до театру
та пережив демократичні революції і реформи,
які відбулися в наступному столітті.
Із початком романтичного руху,
фантастичні і фольклорні теми стали звичайними мотивами.
І хоча у Франції вплив балету послабився,
інші країни, наприклад, Росія,
відіграли головну роль у його подальшому розвиткові.
На щастя, сьогодні більшості із нас не потрібно вивчати складні рухи
для того, щоб спілкуватися на весіллі.
Замість цього ми можемо піти в театр, щоб побачити професіоналів,
які проводять своє життя важко тренуючись,
щоб виконувати рухи, про які у часи Людовіка XIV не мали й уявлення.