I det antikke Grækenland var voldelige konflikter mellem nabolande
og krige med fremmede magter en måde at leve på,
og grækere var anset som de allerbedste krigere.
De fleste græske bystater var omkranset af massive, forsvarsmure
for større beskyttelse.
Sparta, under dens storhedstid,
fandt mure unødvendige,
siden de havde en hær af de mest frygtede krigere i den antikke verden.
Så hvad gjorde Sparta anderledes end andre siden de var i stand til
at producere sådan barske soldater?
For at få svar på det, må vi ty til de nedskrevne tekster fra den tid.
Der findes ingen tekster fra spartanerne selv,
siden det var forbudt for dem at føre optegnelser,
så vi er nødt til at støtte os til ikke-spartanske antikke historikere,
såsom Herodot, Thukydid og Plutarch.
De optegnelser er måske forskønnet
og skildrer Sparta på toppen af deres magt,
så tag dem med et gran salt.
For spartanere var meningen med deres eksistens enkelt:
at tjene Sparta.
Når de blev født,
undersøgte en ældre spartansk leder alle nyfødte
De stærke, sunde babyer blev anset for at kunne opfylde dette formål,
og de andre blev muligvis efterladt på bjerget Taygetus for at dø.
Det var forventet af alle spartanere, dreng eller pige, at de var fysisk stærke,
mentalt skarpe
og følelsesmæssigt modstandsdygtige.
Og det var deres største pligt at forsvare og fremme Sparta for enhver pris.
Så i de første år af deres liv
voksede børn op med forståelsen af, at deres troskab tilhørte Sparta først
og derefter til deres familie.
Den tankegang gjorde det sikkert lettere for de spartanske drenge,
der når de blev syv, blev sendt til agogen,
et sted med ét formål:
at gøre en dreng til en Spartansk kriger
igennem 13 års nådesløs, hård og tit brutal træning.
Spartanerne værdsatte fysisk perfektion fremfor alt andet.
og derfor brugte eleverne meget tid på at lære at slås.
For at sikre modstandsdygtighed i kamp
blev drengene opfordret til at slås blandt dem selv
og mobning, i modsætning til i dag, var accepteret.
For at forberede drengene til krigstilstandene
blev de dårligt fodret,
og nogle gange fik de ikke noget at spise i dagevis.
De blev også givet beskedne klæder,
så de kunne lære at tilpasse sig forskellige temperaturer.
Spartanske drenge blev opfordret til at stjæle for at overleve,
men hvis de blev opdaget,
ville de blive straffet.
ikke fordi de stjal, men fordi de blev opdaget.
Under den årlige udholdenhedskonkurrence
i et religiøst ritual kaldt diamastigosis
blev teenagedrenge pisket foran et alter
i Artemis Orthia-templet.
Det var almindeligt for drenge at dø ved gudindens alter.
Heldigvis var alt ikke lige så brutalt som det.
Yngre spartanere lærte også at læse,
skrive
og danse,
som gav dem en yndefuld kontrol over deres bevægelser
og hjalp dem i kamp.
Mens pigernes ansvar i Sparta var anderledes,
så var den høje standard
og forventningen om at tjene Sparta med deres liv stadig det samme.
Spartanske piger boede derhjemme med deres mødre, mens de gik i skole.
Deres pensum inkluderede kunst,
musik,
dans,
læsning
og skrivning.
Og for at forblive i topform, lærte de at spille forskellige sportsgrene
som diskoskast,
spydkast
og ridning.
I Sparta troede man på, at kun stærke og egnede kvinder
kunne få børn, der en dag ville blive til stærke og dygtige krigere.
For alle spartanere, mænd og kvinder,
var den vigtigste lektion fra spartansk skolegang,
troskab til Sparta.
At dø for sin bystat blev anset for at være fuldførelsen af ens pligt til Sparta.
Efter deres død
var det kun mænd, der døde i kamp og kvinder, der døde under fødsel,
som fik gravsten.
I deres landsmænds øjne døde de begge så Sparta kunne leve.