אנחנו בנקודת המפנה בהסטוריה האנושית,
מין שמאזן בין הרווחת הכוכבים לאיבוד המקום שאנחנו קוראים לו בית.
אפילו בשנים האחרונות, הרחבנו מאוד
את הידע שלנו של איך כדור הארץ מתאים בתוך ההקשר של היקום שלנו.
משימת קפלר של NASA גילתה
אלפי פלנטות פוטנציאליות מסביב לכוכבים אחרים,
שמעידים שכדור הארץ הוא רק אחד מתוך מיליארדי פלנטות בגלקסיה שלנו.
קפלר הוא טלסקופ חלל
שמודד את העמעום העדין של הכוכבים כשפלנטות עוברות לפניהם,
חוסמות רק מעט אור מלהגיע אלינו.
המידע של קפלר מגלה גדלי פלנטות
כמו גם את המרחקים שלהם מכוכב האם שלהם.
יחד, זה עוזר לנו להבין אם הפלנטות האלו קטנות וסלעיות,
כמו כוכבים ארציים במערכת השמש שלנו,
וגם כמה אור הן מקבלות מכוכב האם שלהם.
וזה מספק רמזים לאם הפלנטות האלו שגילינו
יכולות להיות מיושבות או לא.
למרבה הצער, באותו זמן שאנחנו מגלים את תיבת האוצר הזו
של עולמות שניתן ליישב פוטנציאלית,
הפלנטה שלנו נגררת תחת משקל האנושות.
2014 היתה השנה הכי חמה בתעוד שלנו.
קרחונים וקרח ים שהיו איתנו אלפי שנים
נעלמים עכשיו תוך עשורים.
השינויים בסדר גודל פלנטרי שהנענו
עוברים במהירות את היכולת שלנו לשנות את המסלול שלהם.
אבל אני לא מדענית אקלים, אני אסטרונומית.
אני חוקרת יכולת ישוב פלנטות כפי שהיא מושפעת על ידי כוכבים
בתקווה למצוא את המקומות ביקום
שם אולי נגלה חיים מעבר לפלנטה שלנו.
תוכלו להגיד שאני מחפשת נדל"ן חייזרי מובחר.
עכשיו, כמישהי המחויבת לחיפוש אחר חיים ביקום,
אני יכולה להגיד שלכם שככל שתחפשו יותר פלנטות כמו כדור הארץ,
תוכלו להעריך יותר את הפלנטה שלנו עצמה.
כל אחד מהעולמות החדשים האלה מזמין השוואה
בין הפלנטה שרק התגלתה והפלנטות שאנחנו מכירים הכי טוב:
אלה של מערכת השמש שלנו.
חשבו על שכנינו, מאדים.
מאדים קטן וסלעי, ולמרות שהוא מעט רחוק מהשמש,
אפשר לחשוב עליו כעולם בר ישוב פוטנציאלית
אם ימצא על ידי משימה כמו קפלר.
זה אפשרי שמאדים היה בר חיים בעבר,
ובחלקו, זו הסיבה שאנחנו חוקרים את מאדים כל כך הרבה.
הרובוטים שלנו, כמו קוריוסיטי, זוחלים על פני השטח שלו,
אוספים רמזים בנוגע למקורות של החיים שאנחנו מכירים.
לווינים כמו משימת MAVAN דוגמים את אטמוספירת מאדים,
בנסיון להבין איך מאדים אולי איבד את יכולת קיום החיים שלו בעבר.
חברות חלל פרטיות מציעות עכשיו לא רק טיול קצר לחלל
אלא אפשרות מרגשת לחיים על המאדים.
אבל למרות שנופי המאדים האלו
דומים למדבריות של עולם הבית שלנו,
מקומות שקשורים בדמיון שלנו לרעיונות על גילויים וקצוות תבל,
יחסית לכדור הארץ
מאדים הוא מקום די נוראי לחיות.
חשבו על איך לא ישבנו
את המדבריות של הפלנטה שלנו,
מקומות פורחים בהשוואה למאדים.
אפילו במקומות הכי יבשים וגבוהים בכדור הארץ,
האויר מתוק ועשיר בחמצן
שננשף ממרחק אלפי קילומטרים על ידי יערות הגשם שלנו.
אני דואגת -- אני דואגת שההתרגשות הזו בנוגע לישוב מאדים ופלנטות אחרות
נושאת איתה צל ארוך וכהה:
ההשלכות והאמונה של כמה
שמאדים יהיה שם להציל אותנו מההרס העצמי המוחלט
של הפלנטה ברת הישוב היחידה שאנחנו מכירים, כדור הארץ.
כמה שאני אוהבת חקר בין פלנטרי,
אני לגמרי לא מסכימה עם הרעיון הזה.
יש הרבה סיבות מעולות להגיע למאדים,
אבל לכל מי שאומר לכם שמאדים יהיה שם לגבות את האנושות
זה כמו הקפטן של הטיטניק שאומר לכם שהמסיבה האמיתית
מתרחשת על סירות ההצלה.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
תודה לכם.
אבל המטרות של חקר בין פלנטרי ושימור פלנטרי
לא מנוגדות אחת לשניה.
לא, הן למעשה שני צדדים של אותה מטרה:
להבין, לשמר ולשפר את החיים בעתיד.
הסביבות הקיצוניות של העולם שלנו הן נופים חייזריים.
הן רק קרובות יותר לבית.
אם אנחנו יכולים להבין איך ליצור ולשמור על מקומות מחיה
מחלל עויין ולא מזמין פה על כדור הארץ,
אולי נוכל לעמוד בדרישות של שימור הסביבה שלנו
ולעבור מעבר לה.
אני משאירה אתכם עם ניסוי מחשבתי אחרון:
הפרדוקס של פרמי.
לפני הרבה שנים, הפיזיקאי אנריקו פרמי שאל, שבהנתן
שהיקום שלנו היה קיים הרבה מאוד זמן
ואנחנו צופים שיש הרבה פלנטות בו,
היינו צריכים למצוא עדות לחיים חייזריים עד עכשיו.
אז איפה הם?
ובכן, פיתרון אפשרי אחד של הפרדוקס של פרמי
הוא, שכשחברה הופכת למתקדמת מספיק טכנולוגית
כדי לחשוב על חיים בין הכוכבים,
הם מאבדים את היכולת להבין כמה חשוב
לשמור על כוכב הבית שלהם שהביא את ההתקדמות הזו מהתחלה,
זה היבריס להאמין שקולוניזציה בין פלנטרית לבדה
תציל אותנו מעצמנו,
אבל שימור פלנטרי וחקר פלנטרי
יכולים לעבוד יחד.
אם באמת נאמין ביכולת שלנו
לכופף את הסביבות העויינות של מאדים לקיום אנושי,
אז אנחנו צריכים להיות מסוגלים להתגבר על המטרה הקלה בהרבה של שימור
את יכולת הקיום של כדור הארץ.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)