Dobrý deň.
Začal by som tým, že svoju prvú knihu som prečítal v 15 rokoch.
A to kvôli tomu, že som nenávidel čítanie a až doteraz k nemu mám nejaký odpor.
Je to preto, že som dyslektik
a je trošku žoviálne, ako som na to prišiel.
Je to vďaka jednému televíznemu seriálu, Show Billa Cosbyho,
ktorý frčal vtedy v telke.
Tam sa jeden Theov spolužiak sťažoval na to, že zle číta,
že mu to proste strašne nejde v škole
a že už ho nebaví chodiť po svete s baterkou.
A práve táto veta, „chodenie po svete s baterkou“
si myslím, že by mohla vyzerať v mojom svete takto nejako.
Teraz sa pozeráte na stranu knihy mojimi očami.
Možno zopár pojmov o dyslexii.
Dyslexia je špecifická porucha, ktorá sa prejavuje tým,
že dieťa sa nie je schopné naučiť čítať alebo má veľmi ťažké čítanie.
A to napriek tomu, že je dostatočne inteligentné,
napriek tomu, že má dostatočné sociokultúrne zázemie
a takisto primerané pedagogické vedenie.
Touto poruchou trpí asi každý desiaty človek,
čo v tejto sále znamená, že nás je tu asi tak 60 – 65.
To, čo vidíte, nemá na svedomí oko.
Oči mám v poriadku.
To, čo sa deje pri čítaní, má na svedomí to,
že moje dve mozgové hemisféry medzi sebou komunikujú zle.
To znamená:
jedna mozgová hemisféra má za úlohu dešifráciu nejakého znaku alebo predmetu
a tá druhá zasa orientáciu v priestore.
V reálnom svete to neznamená, že vidím stoličky na plafóne,
ale napríklad keď som v obchode, do ktorého chodím nakupovať dennodenne,
stále si neviem zapamätať, kde nájdem konkrétny produkt.
Čo sa potom ťažko vysvetľuje žene.
(smiech)
Tieto problémy sa ale najčastejšie a najvýraznejšie prejavia na úrovni písma.
Lebo to je taký ten mikrosvet písmen.
A preto sa dyslexia diagnostikuje prevažne u druhákov na základnej škole.
Ja som v tomto období získal nenávisť – doslova nenávisť – k čítaniu,
pretože mi to strašne nešlo, brutálne mi to nešlo,
čo sa prejavilo aj na tom, že som sa dokonca prestal učiť úplne.
Napriek tomu som skončil gymnázium a dostal som sa na vysokú školu.
A tam už pri štúdiu grafického dizajnu
som tento problém nevnímal ako reálny problém.
Dokonca som ho otočil a vo svojom bakalárskom ročníku
som sa snažil zistiť, či to, ako písmo vyzerá,
má vplyv na kvalitu môjho čítania.
A zistil som, že má a to znamená, že tu môžem dnes byť.
Čo sa teda pri čítaní deje?
Takto vnímam text.
Teraz sa pozeráte mojimi očami na nejaký text v knižke.
Ja som k tomu dospel takým spôsobom, že síce písmo,
ktoré by uľahčilo dyslektikom čítanie, nie je nová téma.
Nejakí dizajnéri predo mnou sa tejto téme už venovali.
Ale ich písma podľa môjho názoru neboli dostačujúce.
Určite neboli také, aké by som chcel mať vo svojom počítači a používať ich.
Myslím, že je to hlavne kvôli tomu, že kopec týchto ľudí netrpí dyslexiou.
Ja som preto zanechal ich postupy,
vykašľal som sa na to, ako k tomu prišli oni,
a povedal som si: okej, ja tú dyslexiu mám,
tak budem sledovať to, čo sa mi deje, keď čítam,
budem sa to snažiť popísať, nejakým spôsobom klasifikovať,
roztriediť a nájsť príčinu a, samozrejme, riešenie.
To, čo ste videli, sa deje pri čítaní.
Mám tam čierne škvrny, pole ostrosti – to je to, čo vidím ostro.
Potom sú tam prešmykovania písmen v slove
a tiež mýlenie si podobných písmen.
Toto sú čierne škvrny, ktoré vznikajú najmä v pätkových písmach.
Pätkové písma sú také archaické, ak sa to tak dá nazvať.
Sú to písma, ktoré majú spodnú a hornú časť takú rozšírenú.
Tieto čierne škvrny vznikajú kvôli tomu, že jednak tie pätky sa do seba zlievajú,
a jednak tie hrubé ťahy, ktoré vidíte, sú sústredené vedľa seba.
V Dysconte, to je to písmo vedľa, ktoré som spravil,
tak túto váhu má v tej hornej časti, tam, kde mám ďalší riadok,
respektíve ten voľný priestor pod ďalším riadkom a tam mi to nevadí.
Naopak, to tak vyrovnáva ten text.
Ďalším veľmi nepríjemným efektom pri čítaní je blikanie a trasenie textu.
Takto nejako to vyzerá.
Je to kvôli tomu, že písmo, ktoré je špicaté,
tak tam sa odohráva taká vec,
že je tam extrémny prechod medzi čiernou a bielou.
A vzniká tam také to pnutie, ktoré môj mozog identifikuje nejako takto.
Preto je Dyscont taký mäkký, taký plyšový, maznavý.
(smiech)
Ďalšia nepríjemná vec je prešmykovanie písmen v slove.
Ja síce viem, že to slovo má šesť písmen, ale ich poprehadzujem.
Toto podporuje hlavne nepomer
vnútorného priestoru v písme a okolo neho.
To znamená, v jednoduchosti, keď mám široké písmo
a veľmi tenké medzery.
Preto Dyscont má tento priestor distribuovaný prirodzene,
veľmi vyvážene, takže ja nestrácam rytmus pri čítaní,
a tiež má dostatok priestoru okolo znaku, ktorý nemám problém dobre identifikovať.
Podobne vyzerajúce písmená.
Toto sú „p“, „b“, „q“ a „d“.
Sú to v zásade tie isté znaky, len sú inak orientované v priestore.
Čo mne ako dyslektikovi z definície moc nehovorí.
Čo je to „b“, čo je to „p“, keď je to všetko to isté.
(smiech)
(potlesk)
Napravo je písmo Dyscont, ktoré získalo možno až ohyzdné tvary.
Je to kvôli tomu, aby som dokázal ich identifikovať
a už neriešim, že „p“ mám otočené tak alebo hentak.
Viem, že to je „p“ a už neriešim, že sa to nejak rotuje
alebo sa to nejako zrkadlí.
Vrátim sa k polu ostrosti.
Toto je pohľad na bezpätkové písmo, ktoré vnímam v texte.
Pole ostrosti je to, čo vidíte v strede.
To je to miesto, na ktorom ja vidím znak.
Toto je kľúčová vec toho písma.
Ja som prišiel na to, že písmo identifikujem tak,
že najskôr si všimnem
vnútorný negatívny priestor vnútri písmena, to je to bruško.
Potom moju pozornosť zaujme biely priestor.
V písmene „d“ ide o zásek hore a dole.
Až ako tretie si všimnem samotnú časť toho písmena,
toto je horný detail písmena „d“.
V moderných písmach sú tieto miesta, ktoré identifikujem ako prvé, rovnaké.
Pre mňa sú akoby rovnocenné.
Ja potrebujem ďalšie dva kroky, aby som vedel, o aký znak ide.
Dyscont má tieto priestory jedinečné.
Na základe jedného pohľadu, na základe jedného bruška
dokážem určiť, o aký znak ide, a nepotrebujem ďalšie detaily,
aj keď aj tie majú svoj význam.
To, čo vám hovorím, je zjednodušené.
Je to celkom zložitý proces, lebo to je v mikrosvete písmen.
To znamená, že na základe takýchto malých detailov,
zdá sa, že ide o miniatúrne zásahy,
som dokázal každodennú realitu čítania zmeniť na takúto úroveň.
Pole ostrosti neviem zväčšiť, ale viem sa zbaviť nepríjemných vecí,
čo tam skáču, blikajú a tak ďalej.
Najpodstatnejšia vec je, že ma to neunavuje čítať.
Môžem prečítať desať strán A4 a nemusím si ísť na desať minút ľahnúť.
To sa mi dialo predtým, prečítal som si jednu stranu,
respektíve, častokrát nie, anglického textu...
(smiech)
...a musel som si dať odpočinok.
Novým pohľadom na takú bežnú vec, akou je písmo,
som sa dokázal dostať do tohto momentu.
Chcem povedať, že život s dyslexiou vie byť náročný,
hlavne pri takýchto vystúpeniach na verejnosti.
(smiech)
Hlavne pri tom, keď naša doba na nás chrlí toľko nových informácií z každej strany.
Ja som bol vždy tak trochu mimo, nečítal som noviny ani knihy,
dokonca som sa neučil.
Teraz som sa s tým rozhodol aktívne niečo spraviť.
Vzal som to do vlastných rúk
a svoj hendikep sa snažím premeniť na jedinečnosť,
ktorou nepomôžem iba sebe, ale dúfam, že aj ostatným.
Ďakujem pekne.
(potlesk)