בכל פעם שאני מבקר בבית ספר ומדבר עם תלמידים,
אני תמיד שואל אותם את אותה שאלה:
למה אתם משתמשים בגוגל?
למה גוגל הוא מנוע החיפוש המועדף עליכם?
באופן מוזר, אני תמיד מקבל את אותן 3 תשובות:
הראשונה: ״כי הוא עובד״,
שזו תשובה מצויינת, זו גם הסיבה שבגללה אני משתמש בגוגל.
שנית, מישהו יאמר:
״אני לא מכיר חלופה אחרת״.
זוהי תשובה פחות טובה ותגובתי לתשובה כזו היא בדרך כלל:
״נסה לערוך חיפוש בגוגל של המילה ׳מנוע חיפוש׳,
אולי תמצא כמה חלופות מעניינות״.
ואחרונה חביבה, התשובה השלישית,
באופן בלתי נמנע אחד או אחת מהתלמידים ירימו את ידם ויאמרו:
״עם גוגל אני בטוח שתמיד אקבל את תוצאת החיפוש הבלתי משוחדת הטובה ביותר״.
בטוח שתמיד אקבל את תוצאת החיפוש הבלתי משוחדת הטובה ביותר.
ובכן, כאדם אנושי
-- ליתר דיוק, אדם אנושי דיגיטלי --
תשובה זו גורמת לי הרגשת אי נוחות,
אף שאני מבין שהאמון הזה, הרעיון הזה של מנוע חיפוש בלתי משוחד
הוא אבן היסוד של רגשות האהבה וההערכה שכולנו רוחשים לגוגל.
אני אראה לכם למה רעיון זה, מבחינה פילוסופית, הינו כמעט בלתי אפשרי.
אבל ראשית הרשו לי לפרט קצת, על העיקרון הבסיסי
שמאחורי כל שאילתת חיפוש, עיקרון שאנו לפעמים נוטים לשכוח.
אז בכל פעם שאתם עורכים חיפוש בגוגל,
שאלו את עצמיכם: ״האם אני מחפש אחר עובדה מבוססת״?
מהי בירת צרפת?
ממה מורכבת מולקולת מים?
נהדר - חפשו בגוגל.
זה לא שישנה קבוצת מדענים שקרובים להוכיח
שהתשובות הן לונדון ו-H3O.
אינכם רואים קונספירציות מטורפות סביב נושאים שכאלה.
ישנה הסכמה כוללת,
על התשובות לעובדות מבוססות מסוג זה.
אבל אם תסבכו קלות את שאלתכם ותשאלו משהו כמו:
״מדוע קיים סכסוך ישראלי-פלסטינאי״?
כבר אינכם מחפשים אחר עובדה בודדת,
הנכם מחפשים אחר ידע,
שהוא דבר הרבה יותר עדין ומורכב.
ובכדי לרכוש ידע,
יש לאסוף 10, 20 או 100 עובדות,
להכיר בקיומן ולומר: ״כן, כל העובדות האלה נכונות״.
אבל בגלל מי שאני,
צעיר או זקן, שחור או לבן, הומו או סטרייט,
אני אעריך אותן באופן שונה.
ואומר: ״כן, זו עובדה נכונה,
אבל העובדה הזו חשובה יותר מהעובדה ההיא״ .
וכאן זה נהיה מעניין.
כי כאן אנו הופכים לאנושיים,
כאן אנו מתחילים להתווכח, לרקום חברה.
ובכדי לעשות עבודה טובה, יש לסנן את כל העובדות שאספנו,
מחברים ושכנים והורים וילדים
וקולגות ועיתונים ומגזינים,
על מנת לרכוש ידע אמיתי,
וזה משהו שקשה להשיג באמצעות מנוע חיפוש.
אז, הבטחתי לכם דוגמה רק כדי להדגים לכם כמה זה קשה
לרכוש ידע אמיתי, נקי ואובייקטיבי --
כחומר למחשבה.
אני אנסה שתי שאילתות חיפוש פשוטות.
נתחיל עם ״מישל אובמה״,
הגברת הראשונה של ארה״ב.
ונלחץ על תמונות.
זה עובד מאוד יפה כפי שאתם רואים.
תוצאת חיפוש מושלמת פחות או יותר.
היא לבדה בתמונה, אפילו בלי הנשיא.
כיצד זה עובד?
פשוט למדי.
אנשי גוגל משתמשים בהרבה חוכמה להשגת תוצאה זו, אבל אם לפשט זאת,
הם מסתכלים בעיקר על שני דברים.
ראשית, מה כתוב בכותרת שמתחת לתמונה בכל אתר?
האם כתוב ״מישל אובמה״ מתחת לתמונה?
זה מצביע כמעט בודאות על כך שזאת אכן היא בתמונה.
שנית, גוגל בוחן את קובץ התמונה,
שם הקובץ שהועלה על האתר.
שוב, האם הוא נקרא ״מישל אובמה.jpeg"?
סיכוי די גבוה שאין זו תהיה תמונה של קלינט איסטווד.
אז בזכות שני אלה פחות או יותר, מתקבלת תוצאת חיפוש שכזו.
ובכן, ב-2009, מישל אובמה הייתה קורבן של מסע תעמולה גזעני,
שבו אנשים ניסו להשמיצה דרך תוצאות שאילתת החיפוש של שמה.
הייתה תמונה שהופצה באתרי אינטרנט רבים
שבה פנייה עוותו בכדי שתדמה לקוף.
ותמונה זו פורסמה באינסוף מקומות.
ואנשים פרסמו תמונה זו עם כוונה ברורה
לגרום לה להגיע לראש דפי תוצאות החיפוש.
הם וידאו שיהיה כתוב ״מישל אובמה״ בכותרת
והם וידאו שהתמונה תועלה בקובץ בשם ״מישל אובמה.jpeg" או משהו דומה.
אתם מבינים למה -- על מנת לתמרן את תוצאות החיפוש.
וזה אכן עבד.
אז בשנת 2009 כשחיפשתם בגוגל תמונות של מישל אובמה,
תמונת הקוף המעוותת הופיעה בראש דפי תוצאות החיפוש.
אבל תוצאות החיפוש מתנקות בעצמן.
וזה בעצם היופי שבהן,
כי גוגל מודד רלוונטיות בכל שעה בכל יום נתון.
אבל בגוגל לא הסכימו עם תוצאה זו,
הם חשבו לעצמם: ״זוהי גזענות, זוהי אינה תוצאת חיפוש רצוייה
ואנו נמחק אותה באופן ידני.
נכתוב איזה קוד ונתקן את תוצאות החיפוש״.
וכך הם עשו.
ואינני חושב שמישהו כאן בחדר זה חושב שזה היה רעיון גרוע.
גם אני לא חושב כך.
אבל אז, חלפו כשנתיים,
והאנדרס הכי פופולרי בחיפוש בגוגל,
אנדרס ברינג בריוויק,
עשה מה שעשה.
ב-22 ליולי 2011,
יום נוראי בהיסטוריה של נורבגיה.
אדם זה, טרוריסט, פוצץ שני בניינים ממשלתיים
מרחק הליכה ממקום המצאותנו ברגע זה באוסלו שבנורבגיה,
ואז הוא נסע לאי אוטייה,
וירה למוות בקבוצת ילדים.
כמעט 80 איש מתו באותו יום.
הרבה אנשים יתארו מעשה טרור זה בשני שלבים,
הוא עשה שני דברים: פוצץ את הבניינים וירה בילדים.
זה לא נכון.
היו שלושה שלבים.
הוא פוצץ את הבניינים, ירה בילדים,
ואז הוא ישב וחיכה שהעולם יבצע עליו חיפוש בגוגל.
והוא תכנן ביסודיות כל אחד משלבים אלה.
ומי שעלה על זה באופן מיידי,
היה מתכנת אינטרנט שוודי,
מומחה משטוקהולם לקידום אתרים במנועי חיפוש בשם ניקה לינדקוויסט.
הוא גם אדם מאוד פוליטי,
והוא יצא כנגד זה במיידיות במדיה החברתית, בבלוג ובדף הפייסבוק שלו.
והוא אמר לכולם:
״אם יש דבר אחד שהאיש הזה רוצה מאוד כרגע,
זה לשלוט בתדמית שלו.
בואו ונראה אם אנו יכולים לעוות את תדמית זו.
בואו ונראה אם אנו, האנשים התרבותיים, יכולים למחות כנגד מעשיו
על ידי שנשמיץ אותו דרך תוצאות שאילתת החיפוש של שמו״.
וכיצד?
הוא אמר לכל קוראיו:
״ערכו חיפוש באינטרנט,
מצאו תמונות של קקי של כלב על מדרכה --
פרסמו אותן בדפי המדייה החברתית שלכם, באתר הבית שלכם, בבלוג שלכם,
ודאו ששמו של הטרוריסט נמצא בכותרת,
ודאו ששם הקובץ של התמונה הוא ״בריוויק.jpeg".
בואו נלמד את מנוע החיפוש של גוגל שכך נראה הטרוריסט״.
וזה עבד.
שנתיים לאחר מסע התעמולה כנגד מישל אובמה,
מסע התעמולה המניפולטיבי הזה כנגד אנדרס ברינג בריוויק עבד.
אם ערכתם חיפוש של תמונות שלו בגוגל, שבועות לאחר מאורעות ה-22 ליולי, משוודיה,
הייתם רואים תמונות קקי של כלב, בראש דף תוצאות החיפוש,
כמחאה קטנה.
באופן מוזר, אנשי גוגל לא התערבו הפעם.
הם החליטו שלא למחוק ידנית את תוצאות החיפוש הללו.
אז שאלת מיליון הדולר היא:
האם יש שוני בין שני המקרים שלפנינו?
האם יש שוני בין מה שקרה למישל אובמה
לבין מה שקרה לאנדרס ברינג בריוויק?
ודאי שלא.
זה בדיוק אותו דבר.
ובכל זאת, גוגל התערב במקרה אחד ולא בשני.
למה?
כי מישל אובמה היא אדם מכובד, זו הסיבה.
ואנדרס ברינג בריוויק הוא אדם נבזה.
אתם מבינים מה קרה פה?
קרה פה תהליך הערכה של אדם,
ויש בעולם רק גורם בר-כח אחד,
עם הסמכות לומר מי הוא מי.
״אנו אוהבים אותך, אנו שונאים אותך.
אנו מאמינים בך, אנחנו לא מאמינים בך.
אתה צודק, אתה טועה. אתה אמיתי, אתה שקרי.
את אובמה ואתה בריוויק״.
זהו בברור שימוש בכח.
אז אני מבקש מכם לזכור שמאחורי כל אלגוריתם
תמיד מסתתר אדם,
אדם עם אמונות אישיות
שאף קוד בעולם לא מסוגל לעקרן.
והמסר שלי מכוון לא רק לגוגל,
אלא לכל מאמיני דת הקוד ברחבי העולם.
אתם צריכים להכיר בנטיות שלכם.
אתם צריכים להבין שאתם אנושיים
ולקחת אחריות בהתאם.
ואני אומר זאת כי אני מאמין שהגענו לנקודה בזמן
שבה בהחלט חייבים
להדק מחדש את הקשרים, ביתר חוזקה:
אנושיות וטכנולוגיה.
הדוקים יותר מתמיד.
ולהזכיר לעצמינו מעל לכל שהרעיון הנפלא והמפתה הזה
של תוצאת חיפוש נקייה ובלתי משוחדת
הינו, וודאי ישאר, אגדה.
תודה על שהקדשתם מזמנכם.
(מחיאות כפיים)