Kun käyn koulussa puhumassa opiskelijoille,
kysyn heiltä aina saman kysymyksen:
Miksi googlaat?
Miksi valitset hakukoneeksesi Googlen?
Merkillistä, että saan aina kolme samaa vastausta.
Yksi: "Koska se toimii",
mikä on hyvä vastaus; siksi minäkin googlaan.
Kaksi, joku sanoo:
"En tiedä mitään vaihtoehtoja."
Se ei ole yhtä hyvä vastaus, ja yleensä vastaan:
"Yritä googlata sanalla 'hakukone',
saatat löytää pari mielenkiintoista vaihtoehtoa."
Ja viimeisenä, vaan ei vähäisimpänä, kolmanneksi,
väistämättä, yksi opiskelija nostaa kätensä ja sanoo:
"Googlella voin olla varma, että saan aina parhaan ja puolueettoman hakutuloksen."
Varma, että saa aina parhaan, puolueettoman hakutuloksen.
Humanistina,
vaikkakin digitaalisena humanistina,
tuo nostaa karvani pystyyn,
vaikka minäkin ymmärrän, että luottamus, idea puolueettomasta hakutuloksesta,
on kollektiivisesti rakastamamme Googlen arvostuksen kulmakivi.
Näytän teille kuinka tämä on filosofisesti lähes mahdotonta.
Haluan kuitenkin ensin hieman tarkentaa pääperiaatetta
jokaisen haun takana, joka näyttää joskus unohtuvan.
Aina kun ryhdyt googlaamaan jotain,
aloita kysymällä itseltäsi: "Etsinkö yksittäistä faktaa?"
Mikä on Ranskan pääkaupunki?
Mistä osista vesimolekyyli muodostuu?
Hyvä -- googlaa pois.
Ei ole ryhmää tiedemiehiä, joka on juuri todistamaisillaan,
että itse asiassa Lontoo ja H30.
Et löydä suuria salaliittoja näiden asioiden tiimoilta.
Olemme globaalisti samaa mieltä
näistä yksittäisistä faktoista.
Mutta jos kysymyksesi on vähän mutkikkaampi, kuten:
"Mistä Israelin ja Palestiinan konflikti johtuu?"
Et olekaan enää etsimässä yksittäistä faktatietoa,
olet etsimässä tietämystä,
joka on paljon monimutkaisempaa ja hienosyisempää.
Saavuttaaksesi tiedon
sinun on tuotava pöydälle 10 tai 20 tai 100 faktaa
ja myöntää: "Kyllä, nämä kaikki ovat totta."
Mutta riippuen siitä kuka olen,
nuori vai vanha, tumma vai valkoinen, homo vai hetero,
arvotan ne eri tavalla.
Ja sanon, "Kyllä, totta,
mutta tämä on minulle tärkeämpää kuin tuo."
Tässä kohtaa asiat käyvät mielenkiintoisiksi,
koska mukaan tulee ihmisyytemme.
Tässä kohtaa alamme kiistellä, muodostaen yhteiskunnan.
Ja päästäksemme johonkin tulokseen, meidän täytyy suodattaa kaikki faktat,
ystävien, naapureiden, vanhempien, lasten,
työkavereiden, sanoma- ja aikakauslehtien,
löytääksemme lopulta oikean tiedon,
johonkin, jonka saavuttamisessa hakukone on kehno apuri.
Lupasin näyttää teille esimerkin, miksi on niin vaikeaa
saavuttaa oikea, puhdas, objektiivinen tieto --
antaa ajattelun aihetta.
Aion tehdä pari yksinkertaista hakukyselyä.
Aloitamme haulla "Michelle Obama",
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen.
Ja klikkaamme kuvahakuun.
Toimii oikein hyvin, kuten näette.
Enemmän tai vähemmän täydellinen hakutulos.
Juuri hän on näissä kuvissa, ei näy edes presidenttiä.
Miten tämä toimii?
Aika yksinkertaisesti.
Google käyttää yksinkertaista nokkeluutta saavuttaakseen tämän,
he etsivät ennen muuta kahta asiaa.
Ensinnäkin, mitä on kuvan alla kuvatekstissä kullakin sivulla?
Lukeeko kuvan alla "Michelle Obama"?
Melko hyvä merkki, että siinä todella on hän.
Toiseksi Google tutkii kuvatiedostoa,
nimeä, jolla tiedosto on ladattu nettisivulle.
Jälleen, onko se nimetty "MichelleObama.jpeg"?
Aika hyvä merkki siitä, ettei kuva esitä Clint Eastwoodia.
Näiden kahden tiedon varassa pääset tällaiseen tulokseen -- melkein.
Vuonna 2009 Michelle Obama joutui uhriksi rasistiseen kampanjaan,
jossa ihmiset ryhtyivät häpäisemään häntä hakutulosten kautta.
Internetissä jaeltiin laajasti kuvaa,
jossa hänen kasvonsa oli vääristetty näyttämään apinalta.
Tuota kuvaa oli julkaistu ympäriinsä.
Ihmiset julkaisivat sitä hyvin, hyvin tietoisesti,
saadakseen sen hakutulosten kärkeen.
He varmistivat, että kuvatekstissä luki "Michelle Obama"
ja että kuva tuli ladatuksi tidostonimellä "MichelleObama.jpeg", tai vastaavalla.
Ymmärrätte miksi -- manipuloidakseen hakutuloksia.
Ja se myös toimi.
Kun googlasit vuonna 2009 kuvahaulla "Michelle Obama",
tuo vääristynyt apinan kuva ilmaantui ensimmäisten hakutulosten joukkoon.
Nyt tulokset ovat puhdistuneet,
ja tässä on tavallaan asian kauneus,
koska Google arvioi tulosten relevanssia joka tunti, joka päivä.
Tuolloin Google ei kuitenkaan ratkaissut asiaa näin,
vaan he ajattelivat: "Tuo on rasistista ja hakutulos on huono
ja puhdistamme sen manuaalisesti.
Kirjoitamme vähän koodia ja korjaamme sen."
Niin he tekivätkin.
En usko kenekään tässä huoneessa ajattelevan, että se oli huono idea.
En minäkään.
Sitten muutama vuosi sitten,
maailman googlatuin Anders,
Anders Behring Breivik,
teki mitä teki.
Heinäkuun 22. päivä vuonna 2011,
Norjan historian hirvittävin päivä.
Tämä mies, terroristi, räjäytti pari hallintorakennusta
kävelymatkan päässä siitä, missä nyt olemme Oslossa, Norjassa
sitten hän suuntasi Utøyan saarelle
ja ampui ja tappoi joukon lapsia.
Lähes 80 ihmistä kuoli sinä päivänä.
Useat ihmiset kuvailisivat tätä terroritekoa kaksivaiheisena,
että hän teki kaksi asiaa: hän räjäytti rakennuksia ja ampui nuo lapset.
Se ei ole totta.
Vaiheita oli kolme.
Hän räjäytti rakennukset, ampui lapset,
ja istui odottamaan, että maailma googlaisi häntä.
Hän valmisteli kaikki kolme vaihetta yhtä huolellisesti.
Tämän ymmärsi välittömästi
ruotsalainen web-kehittäjä,
hakukone optimointiin erikoistunut Nikke Lindqvist Tukholmasta.
Hän on myös hyvin poliittinen kaveri
ja hän oli oikeassa sosiaalisessa mediassa, blogissaan ja Facebookissa.
Hän kertoi kaikille:
"Juuri nyt tämä kaveri haluaa
hallita kuvaa itsestään.
Katsotaanpa voimmeko vääristää sitä.
Katsotaan voiko sivistynyt maailma protestoida sitä vastaan, mitä hän teki,
halventamalla häntä koskevia hakutuloksia."
Miten?
Hän kehoitti lukijoita seuraavasti.
"Mene internetiin,
etsi kuvia koiran kakasta jalkakäytävällä --
julkaise niitä syötteissäsi, nettisivuillasi, blogissasi.
Varmista, että kuvatekstissä on terroristin nimi,
varmista, että kuvatiedoston nimi on "Breivik.jpeg".
Opetetaanpa Googlelle, että nuo ovat terroristin kasvot."
Ja se toimi.
Kaksi vuotta Michelle Obamaa vastaan suunnatun kampanjan jälkeen,
tämä manipulaatiokampanja Anders Behring Breivikiä vastaan toimi.
Jos googlasit kuvia hänestä Ruotsissa viikkoja 22.7. tapahtumien jälkeen,
näit hakutulosten kärjessä kuvan koirankakasta,
kuin pienenä protestina.
Kumma kyllä, Google ei puuttunut tähän tällä kertaa.
He eivät tulleet väliin ja puhdistaneet manuaalisesti hakutuloksia.
Miljoonan dollarin kysymys,
onko näiden kahden tapahtuman välillä mitään eroa?
Onko mitään eroa siinä, mitä tapahtui Michelle Obamalle
ja mitä tapahtui Anders Behring Breivikille?
Ei tietenkään.
Se on täsmälleen sama asia,
vaikka Google puuttuikin näistä vain toiseen tapaukseen.
Miksi?
Koska Michelle Obama on kunnioitettava henkilö,
ja Anders Behring Breivik on halveksittava henkilö.
Mitä tapahtui?
Kyseessä on henkilön arvottaminen,
ja maailmassa on vain yksi voimakas toimija,
jolla on valta sanoa kuka on kuka.
"Pidämme sinusta, emme pidä sinusta.
Uskomme sinuun, emme usko sinua.
Olet oikeassa, olet väärässä. Olet totta, olet epäaito.
Sinä olet Obama ja sinä olet Breivik."
Se vasta on voimaa.
Joten pyydän teitä muistamaan, että jokaisen hakualgoritmin takana
on aina ihminen,
ihminen henkilökohtaisine uskomuksineen,
eikä niitä voida koskaan täysin poistaa koodista.
Viestini ei ole tarkoitettu pelkästään Googlelle,
vaan kaikille koodiuskovaisille ympäri maailmaa.
Sinun täytyy tunnistaa omat ennakkoasenteesi.
Sinun tulee ymmärtää olevasi ihminen
ja kantaa siitä vastuu.
Sanon tämän, koska uskon, että olemme saavuttaneet pisteen,
jossa on ehdottoman välttämätöntä
sovittaa yhteen uudestaan, lujemmin:
ihmisyys ja teknologia.
Lujemmin kuin koskaan.
Ja muistuttaakseni meitä siitä, että ihanan houkutteleva ajatus
puolueettomasta, puhtaasta hakutuloksesta
on myytti ja todennäköisesti pysyy sellaisena.
Kiitos ajastanne.
(Suosionosoituksia)