Razmotrimo ovaj, nažalost, poznati scenario.
Pre nekoliko meseci, visoko zarazan, ponekad smrtonosni respiratorni virus
po prvi put je zarazio ljude.
Zatim se razmnožio brže nego što su mere javnog zdravlja
mogle da ga obuzdaju.
Sada je Svetska zdravstvena organizacija, SZO, proglasila pandemiju,
što znači da se širi po celom svetu.
Broj žrtava je u porastu i svi se pitaju isto:
kada će se pandemija završiti?
SZO će najverovatnije proglasiti kraj pandemije
onda kada infekcija uglavnom bude pod kontrolom
i kada se stopa prenošenja značajno smanji širom sveta.
Ali kada će se to desiti zavisi od toga šta će svetske vlade učiniti sledeće.
Imaju tri glavna izbora:
Izlaganje virusu, odlaganje i vakcinacija ili koordinacija i suzbijanje virusa.
Jedan od njih se smatra najboljim izborom, i to možda nije onaj na koji ste mislili.
U prvom, vlade i zajednice ne čine ništa kako bi sprečile širenje zaraze
i dozvoljavaju ljudima da se izlože virusu što je brže moguće.
Nemajući puno vremena da izuče virus,
lekari znaju malo o tome kako da spasu svoje pacijente,
i bolnice veoma brzo postaju popunjene.
Između miliona ili stotinu miliona ljudi umire,
što od virusa, što od kolapsa zdravstvenih sistema.
Uskoro većina ljudi postaje zaražena
i oni umru ili prežive gradeći svoj imuni odgovor.
Otprilike u ovom trenutku nastupa kolektivni imunitet,
tako da virus ne može pronaći nove domaćine.
Stoga, pandemija iščezava ubrzo nakon što je počela.
Ali postoji i drugi način za građenje grupnog imuniteta
bez velikog gubitka života.
Vratimo se na trenutak kada je SZO proglasila pandemiju.
Ovog puta, države i zajednice širom sveta
usporavaju širenje virusa kako bi istraživački centri imali vremena
da naprave vakcinu.
Kupuju dragoceno vreme putem taktika koje uključuju opsežno testiranje
kako bi našli nosioce,
obolele smestili u karantin, kao i ljude s kojima su bili u kontaktu,
i fizičko distanciranje.
Čak i sa ovim merama, virus se polako širi,
uzrokujući stotine hiljada smrtnih slučajeva.
Neki gradovi drže širenje zaraze pod kontrolom i vraćaju se u normalu,
sve do ponovnog izbijanja,
kada se vraćaju fizičkom distanciranju pri pojavi novog slučaja.
U narednih nekoliko godina,
jedna ili više vakcina će postati naširoko dostupne, a nadamo se i besplatne,
zahvaljujući naporima uloženim širom sveta.
Onda kada 40 do 90 odsto populacije bude primilo vakcinu,
tačan broj varira zavisno od virusa,
kolektivni imunitet nastupa i pandemija iščezava.
Vratimo se još jednom na početak, i razmotrimo i poslednju strategiju:
koordinacija i suzbijanje virusa.
Ideja ovde je istovremeno iscrpljivanje virusa svuda u svetu,
putem karantina, fizičkog distanciranja, i ograničavanja putovanja.
Ključan faktor je usklađivanje odziva.
Tokom tipične pandemije, kada u jednoj zemlji imamo vrhunac,
u drugoj se tek javljaju prvi slučajevi.
Umesto da svaki vođa odgovara za ono što je pod njegovom nadležnošću,
ovde svako mora da se ophodi prema svetu, kao prema velikom povezanom sistemu.
Ako se sve uskladi kako treba, može brzo da dođe do kraja pandemije
sa malim brojem izgubljenih života.
Ukoliko virus nije potpuno iskorenjen, što je malo verovatno,
postojaće rizik od ponovnog izbijanja pandemije.
I faktori poput životinja koje nose i prenose virus
mogu da podriju naše najbolje napore.
Dakle, koja je strategija najbolja za ovaj smrtonosni, zarazni respiratorni virus?
Izlaganje virusu je brzo rešenje, ali bi to bila globalna katastrofa,
i možda uopšte neće delovati ukoliko ljudi mogu opet da se zaraze.
Suzbijanje virusa samo putem koordinacije zvuči primamljivo zbog brzine,
ali jedino je pouzdano sa istinskom i gotovo nemogućom svetskom saradnjom.
Zato se vakcinacija, uz pomoć što je više moguće globalne koordinacije,
uopšteno smatra pobednikom;
to je spor, stabilan i dokazan izbor u ovoj trci.
Čak i ako se pandemija zvanično završi pre nego što je vakcina spremna,
virus se može pojaviti sezonski, stoga će vakcine nastaviti da štite ljude.
I, iako mogu proći godine dok se vakcina ne napravi,
narušavanje ljudskih života neće nužno trajati sve vreme.
Otkrića u lečenju i prevenciji simptoma
mogu da učine viruse manje opasnim,
što će samim tim zahtevati blaže mere zaštite.
Budite uvereni: pandemija će se završiti.
Njeno nasleđe će biti dugotrajno, ali ne u potpunosti loše;
otkrića, socijalne službe i sistemi koje razvijamo
mogu poslužiti za dobrobit svih nas.
I, ako budemo inspirisani našim uspesima
i učimo iz naših neuspeha,
moći ćemo da sledeću potencijalnu pandemiju držimo pod kontrolom
tako da joj deca naše dece neće čak ni ime znati.