Sve životinje komuniciraju.
Krabe mašu kleštima međusobno da daju znak da su zdrave
i spremne za parenje.
Sipe koriste ćelije kože sa pigmentom koje se zovu hromatofore
da prikažu šablone na koži koji se ponašaju kao kamuflaža
ili upozorenje za suparnike.
Pčele imaju kompleksne plesove
kojima drugim pčelama prenose mesto i kvalitet izvora hrane.
Sve ove životinje imaju impresivne sisteme komunikacije,
ali da li imaju jezik?
Da bismo na to odgovorili,
možemo pogledati četiri kvaliteta koja se često pripisuju jeziku:
diskretnost,
gramatika,
produktivnost
i premeštanje.
Diskretnost znači da postoji skup pojedinačnih jedinica,
poput znakova i reči,
koji se mogu kombinovati da se prenesu nove ideje,
poput magneta za frižider sa pesmama, koji mogu da se preurede
da se dobiju različite fraze.
Gramatika pruža sistem pravila
koji vam govori kako da kombinujete te pojedinačne jedinice.
Produktivnost je sposobnost korišćenja jezika
da se stvori beskonačan broj poruka.
Premeštanje je mogućnost da pričate o stvarima
koje nisu direktno ispred vas,
poput prošlosti, budućnosti ili izmišljenih događaja.
Da li životinjska komunikacija poseduje bilo koji od ovih kvaliteta?
Za krabe i sipe, odgovor je ne.
One ne kombinuju svoje signale na kreativan način.
Ti signali takođe ne moraju da budu gramatički poređani
i one samo komuniciraju o trenutnim uslovima,
poput: "Ja sam zdrav" ili "Ja sam otrovan".
Ali neke životinje zaista prikazuju neka od ovih svojstava.
Pčele koriste pokrete, ugao, trajanje i intenzitet svog plesa
da prikažu mesto i obilnost izvora hrane.
Taj izvor je van košnice,
tako da pokazuju svojstvo premeštanja.
Tu jezičku karakteristiku dele sa prerijskim psima
koji žive u čoporima od po nekoliko hiljada
i koje love kojoti, sokoli, jazavci zmije i ljudi.
Njihovi pozivi na uzbunu prenose veličinu, oblik i brzinu grabljivice,
a za ljudske grabljivice, čak i šta osoba nosi na sebi
i da li nosi pištolj.
Veliki majmuni, poput šimpanza i gorila takođe sjajno komuniciraju
Neki od njih su čak naučili izmenjeni znakovni jezik.
Šimpanza Vašo prikazala je diskretnost
kombinujući više znakova u jedinstvene fraze poput:
"Molim otvori. Žurim."
Koko, ženka gorile koja razume više od 1000 znakova
i oko 2000 reči govornog engleskog
pričala je o svom voljenom mačetu koje je uginulo.
Radeći ovo, prikazala je premeštanje,
iako treba primetiti da primati u oba ova primera
koriste ljudski sistem komunikacije,
a ne neki koji je prirodno nastao u divljini.
Postoje mnogi drugi primeri sofisticirane životinjske komunikacije,
kao kod delfina,
koji zviždukom prepoznaju godište, mesto, imena i pol.
Takođe razumeju nešto gramatike preko znakovnog jezika
koji istraživači koriste kako bi komunicirali sa njima.
Ipak, gramatika nije primetna u prirodnoj komunikaciji delfina.
Iako ovi sistemi komunikacije
možda imaju neke od osobina jezika koje smo naveli,
nijedan nema sve četiri.
Većina ljudskih bića sa tri godine može da nadmaši
i impresivne sposobnosti Vašoa i Koko.
Teme razgovora životinja obično su i ograničene.
Pčele pričaju o hrani,
prerijski psi o grabljivicama
a krabe same o sebi.
Ljudski jezik je jedinstven
zbog moćne kombinacije gramatike i produktivnosti,
pored diskretnosti i premeštanja.
Ljudski mozak može da uzme ograničen broj elemenata
i stvori beskonačan broj poruka.
Možemo da stvorimo i razumemo kompleksne rečenice,
kao i reči koje nikada nisu izgovorene.
Jezik možemo da koristimo da komuniciramo o beskrajnom nizu tema,
da pričamo o izmišljenim stvarima
i čak da lažemo.
Istraživanja otkrivaju sve više o životinjskoj komunikaciji.
Može se ispostaviti da ljudska i životinjska komunikacija
nisu potpuno različite već postoje na liniji kontinuiteta.
Ipak, svi smo mi životinje.