A beton mindenütt ott van körülöttünk,
de legtöbbször észre sem vesszük.
Betont használunk utaink, épületeink, hidaink, repülőtereink építéséhez;
ott van mindenhol.
Az egyetlen erőforrás, amelyből többet használunk, a víz.
A népességnövekedés és a városiasodás miatt
jobban kell a beton, mint valaha.
De van egy probléma.
A cement az a ragasztó, ami összetartja a betont.
Elkészítéséhez más összetevőkkel együtt mészkövet égetünk
nagyon magas hőmérsékleten, kemencében.
Ennek a folyamatnak egyik mellékterméke a szén-dioxid, azaz CO2.
Minden tonna legyártott cement miatt
majdnem egy tonna CO2 kerül a légkörbe.
Ennek eredményeként a cementipar
a második legnagyobb ipari CO2-kibocsátó,
a teljes globális kibocsátás majdnem nyolc százalékáért felelős.
Ha megoldjuk a globális felmelegedést,
a cementgyártás és a szén-dioxid-felhasználás területén
egyaránt feltétlenül szükséges az innováció.
A beton készítéséhez a cementet kővel, homokkal és egyéb összetevőkkel keverjük,
sok vizet teszünk bele, majd várunk, amíg megkeményedik vagy megköt.
Előregyártott termékek esetén, mint a járólapok és tömbök,
lehet, hogy gőzt juttatunk az égetőbe,
hogy megpróbáljuk felgyorsítani a keményedést.
Épületek, utak és hidak esetében
ún. kész betont öntünk formába a munkaterületen,
és várunk, amíg idővel megköt.
Több mint 50 éve a tudósok úgy vélik,
hogy ha a betont víz helyett CO2 segítségével kötnék meg,
tartósabb lenne,
de megrekedtek a portlandcement kémiájánál.
Tudják, könnyen lép reakcióba vízzel és CO2-dal egyaránt,
és az ellentmondásos kémiai eljárások nem állítottak elő elég jó betont.
Ezért új cementkészítési eljárást dolgoztunk ki.
Ugyanazokat a berendezéseket és nyersanyagokat használjuk,
de kevesebb mészkövet,
és alacsonyabb hőmérsékletre fűtjük fel a kemencét,
ami akár 30 százalékos CO2-kibocsátás-csökkenést is eredményez.
A cement nem lép reakcióba vízzel.
A betont szén-dioxiddal keményítjük.
Ezt a CO2-ot olyan ipari létesítmények füstgázainak befogásával nyerjük,
mint az ammónia- vagy az etanolüzemek,
amelyek különben a légkörbe engednék azokat.
Keményedés közben a cementtel történő kémiai reakció szétbontja a CO2-ot,
a szén megkötésével mészkő keletkezik,
és ezt a mészkövet használjuk a beton megkötésére.
Ha valaha lebontanak egy, a betonunkból készült hidat,
nem kell tartani CO2-kibocsátástól, mert már nincs benne.
Ha kombináljuk a cementgyártás során történő kibocsátás-csökkentést
a CO2 felhasználásával a beton keményítése során,
akár 70 százalékkal is csökkentjük a cement szénlábnyomát.
És mivel nem használunk vizet, több billió liter vizet is megspórolunk.
Nos, egy 2000 éves iparágat meggyőzni,
amely nem sokat fejlődött az elmúlt 200 évben,
nem könnyű;
de rengeteg új és jelenlegi vállalkozó
elszánja magát a kihívásra.
Stratégiánk az alkalmazás megkönnyítése
a fenntarthatóságon túlmutató megoldások keresésével.
Azokat a folyamatokat, nyersanyagokat és berendezéseket használjuk,
melyekkel a hagyományos betont készítik,
de új cementünk a betont CO2-dal köti meg,
ami erősebb, tartósabb, világosabb színű,
és 24 óra alatt köt meg 28 nap helyett.
Teszteljük a kész keverékhez az új technológiát,
és használjuk infrastrukturális alkalmazásoknál.
Kiterjesztettük kutatásunkat
esetleg szén-dioxid-elnyelő beton kifejlesztésére is.
Vagyis több CO2-ot fogunk felhasználni a cementgyártás során kibocsátottnál.
Mivel nem használhatunk CO2-gázt egy építkezésen,
tudtuk, hogy szilárd vagy folyékony formában kell
a betonunkhoz szállítanunk.
Így partneri viszonyban állunk vállalatokkal,
amelyek a kibocsátott CO2-ot olyan hasznos vegyszerekké alakítják át,
mint az oxálsav vagy a citromsav,
ugyanaz, ami a narancslében van.
Amikor ez a sav reakcióba lép a cementtel,
akár négyszer annyi szenet is juttathatunk a betonba,
szén-negatívvá téve azt.
Ez azt jelenti, hogy egykilométeres útszakaszon több CO2-ot használnánk fel,
mint közel 100 000 fa egy év alatt.
Tehát a kémiának és a kibocsátott CO2-nak hála,
igyekszünk átalakítani a betonipart,
a bolygón a második leggyakrabban használt anyagot,
hogy szén-dioxid-elnyelővé váljon.
Köszönöm.