Mislite li da će današnje građevine
u budućnosti itko smatrati čudom?
Pomislite na Stonehenge,
piramide,
Machu Picchu i Uskršnji otok.
Takva je arhitektura drukčija od današnje,
s onim masivnim kamenjem,
posloženim u cjelinu, a naizgled nelogično.
A svi su tragovi gradnje
nestali
i ostao nam je misterij.
Čini se da to ljudi nisu mogli izgraditi.
Jer ljudi i nisu.
To je gradila drevna rasa divova,
zvana Kiklopi.
(Smijeh)
Ja sam surađivao s tim gorostasima
kako bih naučio tajne micanja masivnog kamenja.
I pokazalo se da Kiklopi nisu bili posebno snažni.
Bili su samo vrlo pametni pa je materijal radio za njih.
Iza mene su videa velikih, klimavih stvorenja nalik kamenu,
koja su rezultat naše suradnje.
OK, Kiklopi su možda mitska stvorenja,
no sva su arhitektonska čuda ipak stvarna.
Gradili su ih ljudi.
Ali su izgradili još i mitove oko toga.
A kod svih čuda postoji snažna veza
između mitologije i stvarnosti.
Pogledajmo primjer Uskršnjeg otoka.
Kad su se danski istraživači prvi put iskrcali na otok,
pitali su narod Rapa Nui:
''Kako su vaši preci uopće pomicali masivne kipove?''
Rapa Nui su im rekli:
''Naši preci nisu pomicali kipove,
već su ti kipovi hodali sami.''
Stoljećima su svi to odbacivali, iako je zapravo istina.
Kipove, poznate još kao moai, prenosili su u uspravnom položaju,
zakretanjem jedne na drugu stranu.
OK?
Koliko god su moai danas spektakularni,
pokušajte se zamisliti u onom vremenu,
dok golemi moai hodaju otokom.
Jer, pravi spomenik nisu bili sami kipovi.
Pravi spomenik je bio lokalni ritual u kojem se kamenju udahnjuje život.
Kao arhitekt sam lovio ovaj san:
''Kako mogu u ideju gradnje uklopiti mitski element?''
I tako sam neko vrijeme izazivao sebe
višekratnim obavljanjem
jednog običnog prastarog posla.
Pomicao sam i uspravljao velike i teške objekte.
Poput ovog pet metara visokog megalita izgrađenog da bi hodao zemljom
i uspravno stajao.
Ili poput ovog divovskog primjerka od dvije tone, koji oživljava
kako bi plesao na pozornici.
I otkrio sam da kada o ahitekturi razmišljamo
ne kao o rezultatu, nego kao o procesu,
od prvotne ideje do gotovog djela,
iznova otkrivamo pametne načine gradnje, korisne i danas.
Puno diskusija o budućnosti
fokusira se na tehnologiju, učinkovitost i brzinu.
Ali ako sam išta naučio od Kiklopa,
to je da čuda mogu biti pametna, spektakularna
i održiva --
baš zbog njihove mase i tajnovitosti.
I dok ljudi još žele znati kako su se gradila ta antička čuda,
ja sam Kiklope zapitkivao kako stvoriti tajnovitost
koja bi potakla ljude da postave to pitanje.
U vremenu u kojem osmišljavamo zgrade
koje trebaju trajati 30, možda 60 godina,
ja bih volio naučiti kako stvoriti nešto
što intrigira vječno.
Hvala.
(Pljesak)