Ljudima je poznat iznenađujući ubod igle,
probadajući bol udarenog palca
i pulsirajuća zubobolja.
Možemo da prepoznamo mnogo tipova bola i imamo više načina da ga lečimo.
Međutim, šta je s drugim vrstama?
Kako životinje oko nas doživljavaju bol?
Važno je da otkrijemo.
Držimo životinje kao ljubimce,
one obogaćuju našu okolinu,
uzgajamo mnoge vrste zbog hrane
i koristimo ih u eksperimentima da bismo unapredili nauku i ljudsko zdravlje.
Očigledno je da su nam životinje važne,
pa je jednako važno da izbegavamo da im nanosimo nepotreban bol.
Kod životinja koje su nam slične, poput sisara,
često je očigledno kad su povređene.
Međutim, ima mnogo toga što nije očigledno,
poput da li i njima pomažu ublaživači bolova koji deluju na nas.
A što je životinja različitija od nas,
teže je razumeti njeno iskustvo.
Kako da znate da li je škamp u bolovima?
Zmija?
Puž?
Kod kičmenjaka, uključujući ljude,
bol može da bude podeljen u dva posebna procesa.
U prvom, nervi i koža osećaju nešto bolno
i prenose tu informaciju do kičmene moždine.
Tu, motorni neuroni aktiviraju pokrete
zbog kojih se žustro trzamo od opasnosti.
Ovo je fizičko prepoznavanje povrede koje se naziva nocicepcijom
i skoro sve životinje,
čak i one veoma jednostavnog nervnog sistema,
to doživljavaju.
Bez ove sposobnosti, životinje ne bi bile u stanju da izbegnu bol
i njihov opstanak bi bio ugrožen.
Drugi deo je svesna spoznaja bola.
Kod ljudi dolazi do ovoga kada senzorni neuroni u našoj koži
naprave drugu rundu veza preko kičmene moždine do mozga.
Tu milioni neurona u raznim delovima mozga stvaraju osećanje bola.
Kod nas se radi o složenom iskustvu povezanom s emocijama poput straha,
panike
i stresa,
koje možemo da saopštimo drugima.
Ali je teže pouzdano znati kako životinje doživljavaju
ovaj deo procesa
jer nam većina njih ne može da pokaže kako se osećaju.
Međutim, imamo nagoveštaje posmatrajući ponašanje životinja.
Poznato je da divlje, povređene životinje neguju svoje rane,
prave zvukove da bi pokazale uznemirenost
i izbegavaju društvo.
U laboratoriji su naučnici otkrili da životinje, poput kokoški i pacova,
same sebi daju lekove za ublažavanje bola, ako su povređene.
Životinje takođe izbegavaju situacije u kojima su prethodno povređene,
što nagoveštava svest o opasnosti.
Stigli smo dotle da su nas istraživanja poprilično ubedila
da kičmenjaci prepoznaju bol,
te je ilegalno u mnogim državama bespotrebno povređivati ove životinje.
Ali šta je s drugim vrstama životinja, poput beskičmenjaka?
Ove životinje nisu zakonom zaštićene,
delom jer je njihovo ponašanje teže razumeti.
Možemo tačno da preptostavljamo o nekima,
poput ostriga,
crva
i meduza.
Ovo su primeri životinja koje bilo da nemaju mozak
ili imaju veoma prost mozak.
Na primer, ostriga može da ustukne kad je poprskate sokom od limuna
zbog nocicepcije.
No, uz tako prost nervni sistem,
nije verovatno da doživljava svesni deo bola.
Drugi beskičmenjaci su, pak, komplikovaniji,
poput hobotnica,
koje imaju prefinjen mozak
i smatraju se jednim od najinteligentnijih beskičemenjaka.
Ipak, u mnogim državama, ljudi i dalje praktikuju da jedu žive hobotnice.
Takođe kuvamo žive rakove, škampe i krabe,
iako pouzdano ne znamo ni kako to utiče na njih.
Ovo predstavlja etički problem
jer možda ovim životinjama uzrokujemo bespotrebnu patnju.
Naučni eksperimenti, iako kontroverzni, daju nam neke nagoveštaje.
Testovi na rakovima samcima pokazuju da će napustiti nepoželjni oklop
ukoliko ih pecnete strujom,
ali će ostati ukoliko je oklop dobar.
A oktopod koji prvenstveno povija povređenu ruku da bi je zaštitio
će da rizikuje njenu upotrebu kako bi uhavtio plen.
To nagoveštava da ove životinje prosuđuju u vezi sa senzornim informacijama,
umesto da samo refleksivno reaguju na bol.
U međuvremnu, poznato je da krabe uporno češu tačku na njihovim telima
gde su primili električne šokove.
Čak i morski puževi ustuknu
kad znaju da će da prime neprijatan stimulans.
To znači da imaju neko prisećanje na fizičke osećaje.
I dalje ima mnogo da naučimo o bolu kod životinja.
Kako naše znanje raste,
možda nam nekad omogući da živimo u svetu u kom bespotrebno ne nanosimo bol.